Йондър е град чието име...
ще бъде чувано по всички краища на земята.
Бетлехем от Юда.
Ще минат поколения докато звездата му изгрее отново на изток.
Много ще стане по тези земи и много ще се разкаже.
Наблизко до река Йордан в земята на Моаб...
живеят хора, които много мразят Бога на Израел...
и които служат на бог от камък, Кемош...
жаден за кръвта на младите и невинни.
Да?
Даваш я да служи на нашият Бог ли?
- Но ще платите нещо. - Само където има нужда.
Има нужда. Лоша реколта, болести.
Не мога да си изхранвам семейството.
- Здрава ли е? - Да.
- Не е саката? - Не.
Няма белези?
От всичките ми дъщери тя е най-здрава и красива.
Как се казваш?
Рут.
Рут?
Кажи молитвата.
Кемош е добър. Кемош е силен.
Той е силата на живота...
носителя на победи...
закрилникът от враговете ни.
На една от вас скоро ще се отдаде най-голямата чест...
която може да се случи на дъщеря на Кемош.
Безкрайна чест, слава завинаги.
Висшият свещеник на Моаб ще ви съди.
Между първата и третата.
Това дете. Уверете се, че е подготвена.
Какво е това?
Не съм го виждала преди.
Не трябва да й има нищо преди да отиде при Лорд Хедак.
Знаеш много добре, че не трябва да има никакви белези.
Преди малко не беше там.
Вижте! Аз нямам белези!
Добре тогава. Вземете другото дете.
Ми лейди вижте, изчезва! Почти изчезна!
Висшият свещеник избра тя да е пожертвана, точка по въпроса.
В този ден спираш да живееш за да учиш за твоя Бог...
и почваш да живееш за да му служиш.
Първата ви задача ще се състои в годишното жертвоприношение.
В тази година на Кемош, детето е Кема.
Една от вас ще има честта да я приготви за жертвоприношението.
Подчинявайте и се за всичко.
Връщайте се по стаите си.
- Короната готова ли е? - Ваше благородство.
Това?
Това грозно нещо да се носи на статуята на Кемош?
Тежко и мъртво е. Липсва му блясък.
Изработено е от най-доброто злато.
Нямаш ли вкус, старче? Трябва му блясък.
Трябва да се вижда от цялата група!
Трябва да блести, когато слънцето го огрее!
С ваше разрешение лейди проектирах го както разбрах че искате...
Няма значение какво ти си разбрал.
Короната за това дете трябва да бъде сияйна като за глава на кралица.
Да, но се опитах да направя...
Не ви е работата да опитвате.
Недостойни сте за тази работа.
Вижте. Вижте колко грациозно е това, а колко земни са другите.
Но това, Ваше благородие, съм проектирал за булка.
За празненство и радост.
Празнува живота, докато другите... символизират смърт.
Мълчи!
Каквото се жертва в чест на Кемош ще е наградено с вечен живот.
Теба, кажи на този мъж какво значи да умреш за Кемош.
Да умреш за Кемош, е да живееш вечно.
Ще направя корона която да свети на слънце.
Ще блести със скъпоценни камъни. Ще бъде щастлива като булка.
Не одобрявате жертвоприношенията?
На хора.
Изведете Теба и ме чакайте.
Не съм виждала отношения като твоите. Откъде ти идват?
Чрез вяра в милостив Бог.
И къде е този Бог? Покажи ми го.
Той е невидим.
И това го прави удобен за носене с теб, така ли?
Направи короната както искам.
Оправете се с него.
Накарайте го да ми донесе короната.
И помни какво искам! Трябва да е сияйна!
Ще ми донесеш короната в светилището на храма.
Да, ми лейди.
- Знаете ли къде е? - Да, ми лейди.
Не забравяйте какво иска нейно благородие-
короната да бъде сияйна, а не груба и земна.
"Сияйна", "Липсва и блясък"
Имат планини от злато и палати пълни с бижута и трябва да използват всичко.
Забрави за златото и бижутата им. Защо не се научиш да си мълчиш?
Знаеш колко са чувствителни за жертвоприношенията.
Не достатъчно!
Ритуала си е тяхна работа. Нямаш право да си даваш мнението.
Татко, мисълта за убийството на това дете...
Пази си мнението за себе си. Не разваляй нещата за останалите.
Махлон не бъди дързък.
Все още сме Юдеи а те Моабити. Не забравяй това.
- Те не забравят. - Майко, те дори не ни мислят за Юдеи.
Виж Орпа тя е Моабка. Тя ожени ли се за мен? Нима не се разбрахме?
Това е твоето щастие.
Говори глупаво, Махлон.
Но се радвам.
О, Кемош владетел на светлината.
Дай на враговете ни зло, чума...
глад и мизерия.
На враговете ни дай зло, чума, глад и мизерия.
На краля ни здраве, сила и дълголетен живот.
На краля ни здраве, сила...
И дълголетен живот.
Занаятчията е тук.
Приеми го.
Ще продължим по-късно.
Добре. Много добре.
Това също.
Покажи ми останалото.
Не си съгласен с дисциплинирането на робите ли...
както и с жертвоприношенията за боговете?
- Ще ми отговориш ли? - Отворът ми ще те обиди.
Не повече отколкото вече съм.
Не е мъдро да отпускаш слугите.
Окуражава неподчинение. Някой трябва да е суров с тях.
- Не си съгласен? - Не бъркам нежността с слабостта.
Това още от ученията от невидимия ти Бог?
Не точно въпреки, че законите му забраняват да се нараняват робите.
Наранявам роб дори може да съди господаря си за свобода.
Да си съди господаря!
Този твой бог има ли си име?
Познат е с много имена Елохим, Адонай, Йехова.
Няма значение, докато знам, че съществува, а аз знам.
Ако е невидим как знаеш, че съществува?
Това, че е невидим ли те забавлява?
Освен другите неща.
- Мога ли да попитам нещо? - Може.
Ако искаш да се молиш, но не си близко до статуя на Кемош.
Тогава ще идем при него.
Да предположим, че войн на Моаб е ранен на бойното поле...
и не може да иде до статуя на Кемош за да се моли за живота си.
Тогава си мисли за Кемош.
Но Кемош за който си мисли той е невидим в този момент.
В работа си грациозна лейди...
Някога съм поправял Бога ви.
Трудно ли е да повярваш, че Бог който се чупи и рони...
и може да се поправи от обикновен занаятчия като мен...
е същия Бог, който кара птиците да пеят и слънцето да залязва?
Как Бог чиято собствена глава се чупи...
може да поправи счупените глави на войниците си?
Разкажи ми повече за твоят Йехова с многото имена.
Може да ме повикате всяка вечер.
Може би можем да говорим в градините насаме.
Ще остарееш в чакане.
Казвам се Махлон.
Безочлив търговец!
Какво друго каза освен "добре"?
- Нищо важно. - Всичко ли беше мило?
- Разбира се. Беше дори имаше смях. - Смях?
В храма на Кемош?
Казвали са ми, че е винаги строго.
Не винаги.
Фестивала на плодородието е далеч от строгото, нали Орпа?
Това ли е дома на Махлон?
Да. Влезте.
- Е? - Съобщение за мен от храма, викат ме.
- Нещо за работата ни? - Не. Нищо от сорта.
- Момичето. - Я виж ти.
- Младата жрица? - Повикала те е?
Внимавай, Махлон. Дори за Моабит би било опасно.
- За Юдей... - Правите от мухата слон.
Не се страхувай, майко.
За да не си правиш грешно впечатление трябва да ти кажа защо те повиках.
Не е необходимо.
Каквото сте направили е достатъчно и ме радва доста.
Няма причина да се радвате...
след като не съм си мислила за вас...
а за налудничавия Бог.
Само за това намеквах.
Е, кажете ми повече за него.
След като казваш, че Бога ти е навсякъде...
може и да съм стъпила на него в момента.
Недиректно да, Земята е едно от сътворенията му.
Земята? Тогава трябва да казвате, че е направил и луната.
Казано е, че е направил две големи светлини в небето
по-голямата контролира деня, а по-малката нощта.
И всички онези светещи неща в небето, предполагам.
Да.
И една по-близка.
Защо ме гледате така?
Защото си красива, много красива.
Не знаеш ли, че си?
Никога не съм се замисляла.
Никой не ти го е казвал? Никой мъж не те е гледал по този начин?
Ако е, не съм видяла.
Не си гледала за това.
Не е ли приятно, дори за жрица
да и казват, че е красива особено като е истина?
Красотата важна ли е?
Вътрешната красота, която знам, че притежавате.
Как знаете?
По-възрастен съм от теб, а годините учат.
Това, което си научил е странно. Не искам да слушам повече за тях.
- Не се страхувай от това, което казвам. - Страхувам се.
Може би утре вечер, когато не те е страх.
Много си млада.
Може да си много красива един ден.
Какво има?
Нищо. Просто много се радвам за теб.
Върви, Теба. Остави си короната при другите неща.
- Какво правиш тук? - Не сте ме освободила.
Какво ви е? Защо казвате на това дете, че е красиво?
Нищо, ми лейди.
Свободна сте.
Кера.
Съжалявам, че те ударих онзи ден.
Благодаря ви, ми лейди.
Бяхте надарени с голяма чест.
Краля ще пътува през земите...
да си види хората и владенията.
Поиска четири от най-приличните от вашият ранг...
да се присъединят към него.
Дръжте се добре!
Кучета такива, стойте изправени!
Това ще се издигне за да увековечи величеството ви за всички времена.
Иска ли негово величество да види цялата фигура?
Заповядайте им да обърнат платформата.
Ти! Десет от мъжете ти тук!
Напънете се! Обърнете го!
Видях достатъчно.
- Хареса ли ви пътуването? - Да, кралю.
- Как се казваш? - Рут.
Кога приключва пречистването ти?
На пролет, сър.
Ще ми е приятно да те направя кралска домакиня.
Благодаря Ви, сър.
И когато затворниците завъртаха платформата...
тя започна да поддава.
Статуята на Кемош започна да пада.
Сърцето ми спря за момент. Помислих, че краля ще бъде смазан.
Но за щастие платформата удържа.
И само затворници бяха премазани?
Да, трима, смазани като насекоми.
- Трябва да е било вълнуващо. - О, да беше.
Не се ли радваш да чуеш за преживяванията ми?
- Очарован. - Но не съм ти разказала най-хубавото.
Негово величество краля, говори с мен.
Попита ме как се казвам и кога ми приключва пречистването.
Когато му казах, се усмихна...
и каза, че ще се радва да му стана кралска домакиня.
В края на краищата запомнящо се пътуване за теб.
Не си съгласен.
Ще ми се да да не бях канила.
Защо? Защо, Рут?
Защото ме разтрой ваш и объркваш.
Отгледана съм да служа на Кемош.
Той е моя Бог, единствения, и е добър с мен.
С какво е добър?
Не, не те предизвиквам.
Той ли ти е дал комфорта и позицията ти?
- Много повече. - Е, кажи ми.
Когато бях дете бях избрана да бъда пожертвана.
Изведнъж се появи белег на ръката ми и не ме взеха.
Но белега не изчезна преди да ме замести друго дете.
Кемош ме пощади.
Може би по-висш Бог от Кемош те е пощадил.
Освен това мислих, че това да те изберат за жертвоприношение е чест...
а въпреки това ти говориш за пощада.
Обърка ме, не мога да мисля.
Бих дал най-важното нещо в живота ми,
радостта от това да те виждам, вместо да те разтрой вам.
Да не идвам ли повече, Рут?
Не.
Но моля те Махлон, не ми говори повече за народа ти отвъд река Йордан...
на който му е забранено да наказва робите...
които не може да си бие животните и дори не може да нарани птиче гнездо.
Моля те Махлон не ми разказвай повече за твоя странен Бог...
с толкова много имена и нито едно лице.
О, Махлон, това не е редно.
Живях в мир, докато не те срещнах.
- Ще е по-добре да не се виждаме повече. - Не, не.
Ми лейди, ми лейди.
Ще дойда пак независимо дали ще ме повикаш или не.
Не. Ако Кера не гледа за теб ще те намерят и ще те убият.
Трябва да тръгваш.
Направих го за теб.
- Плочката с Божият закон. - Не мога да я взема.
Изхвърли я, ако искаш след като ме оставиш, но до тогава я пази.
Направих я за теб. Направих я с голяма любов.
Ми лейди.
Какво има, Теба?
Имах сън.
Ела. Разкажи ми го.
Златна птица дойде през прозореца ми.
Имаше остър клюн и той ме прободе...
и почна да тече кръв.
Няма нищо, Теба. Било е просто сън.
Има чужди богове, които завиждат на теб и на Кемош.
Опитали са да те изплашат с кошмар.
Но ще се провалят, защото Кемош те закриля.
Трябва да спиш.
Наближава големия ти ден.
Лорд Хедак.
Разтроена си. Разкажи ми.
Съгреших.
Обидих Бога.
- Голям грях, Лорд Хедак. - Нека аз съдя за това.
Усъмних се в церемонията за жертвоприношението.
Виждала си много жертвоприношения откакто порасна, че да ги разбираш.
Досега не си се усъмнявъла.
Какво се е случило, Рут?
Говорих с един мъж...
които вярва, че никой Бог не може да е доволен...
от това да отнеме живота на Дете на олтара.
Не можах да го разбера.
Кой е мъжа?
Махлон, Юдейския занаятчия.
Той е благороден и мил мъж...
и това прави товара ми още по-голям.
Вслушала си се в наш стар враг.
Наивна си дъще, имаш много да учиш.
Рут, вътре в теб не знаеш ли, че...
жертвоприношението на детето е полезно?
- Да. - Носи ли плодородие на земите?
- Да. - Не знаеш ли, че жертвата...
прочиства земите ни от грехове и ни пази от враговете ни?
Да, милорд, знам всичко това вътре в сърцето ми...
Мотивите на Кемош не трябва да бъдат поставяни под въпрос!
Да, милорд.
Потърси помощ от краля си.
На пролет ще бъдеш висша жрица.
Дори може да стане една от съпругите ми.
Още ли имаш опасения, Рут?
Не. Не, ми лейди.
Ще ставаш все по-силна с времето.
Запомни, че си дарена с висока чест и дълг да...
заведеш детето Теба на олтара утре.
Бъди в мир.
Доведете детето Теба.
Сега, дете мое.
О, Кемош ти светлина в мрака!
На враговете ни...
дай зло, чума...
глад и мизерия.
На краля ни дай здраве, радост...
и дълголетен живот.
Не!
Ще те убият.
Яж. Яж.
- Не мога. - Притеснява се какво ще сторят на Рут.
Така л? Аз се притеснявам какво ще сторят на нас.
Трябва да ида при нея.
Махлон, върни се.
- Казвал съм ти много пъти. - Остави го Елимеах.
- Никога ли не се държал глупаво? - Майко...
Хванете го!
Отведете го!
Не! Моля ви, не!
Моля ви, не! Моля ви, не!
Вината е моя.
Нямах право да ви въвличам в това.
Не. Греха е на моята глава.
Наказан съм защото оставих хората в Бетлехем в лоши времена.
Бях богат, а отказах от бедните.
Имах хляб, а се отказах от гладните.
Имах богатство и го взех с мен.
Да не си разделяме вината. Това е зад гърба ни вече.
Ставайте! Ставайте!
Убийци! Убийци!
Убийци!
Затворник, имахте ли тайни срещи с дъщеря на храма?
Да.
Говорил ли сте и за невидима сила?
- Да. - С какъв умисъл?
Да научи за Бог, които ненавижда убийството на невинни.
Убийството на кои невинни хора?
Теба и всички останали деца убити на олтара на Кемош!
И убийството на баща ми и брат ми за дори по-малки причини!
Занаятчии от Юда ти и семейството ти дойдохте тук...
когато имаше глад по земите ви.
Дадохме ви подслон и прехрана...
а вие ни се отплатихте с опит да покварите жрица.
Не съм наранил нито земята Ви нито дъщеря на Моаб!
Не се разкайвам за любовта си към нея...
нито, че съм и казал за Бога на справедливостта!
Ще те научим на справедливост.
Брадвата е твърде бърза и мила за изкусител и развратник като вас.
Къщата, магазина и всичките ви принадлежности...
ще бъдат иззети в името на краля...
а ти ще бъдеш пратен в мините до живот.
Отведете го.
Надявам се изолацията да ти е изчистила ума от богохулства та на Юдеите.
Не е ли, Рут?
Шест месеца не бяха ли достатъчни да си изчистиш ума?
Със сигурност не искаш още време да си сама.
Не, ми лейди. Не искам.
Добре. Нося ти добри новини.
Кемош ти се усмихна.
Благодарение на милите молитви на краля...
привилегиите са ти възстановени.
Довечера ще напуснеш тази стая.
Утре ще започнеш пълното си прочистване...
преди да станеш кралска домакиня.
Ще се обадиш...
за услугите ми.
- Помолих те да не идваш повече. - Доведох ми лейди.
Не е каквото си мислите, майко на Махлон.
Идвала си при нас много пъти, когато още бяхме семейство.
Носеше съобщения за сина ми...
призовавайки го, без съмнение за нейно забавление.
Всеки път водеше смъртта по-близко до къщата ми.
Моля ви повярвайте ми! Никога не съм искала да предавам Махлон.
- Идвам да помогна. - Не ти искаме помощта.
Ако не ме беше страх за живота на сина ви мислите ли, че щях да дойда?
Ако не ме беше грижа за него щях ли да нося тези плочки?
Да. Гледах го как ги правеше с любов и отдаденост.
Докато ги носеше с едната ръка...
с другата носеше нож за убийството на дете.
И двете са пропити с кръв.
Можеш ли да оставиш огорчението си настрана...
докато ти върна сина?
- Какво искаш? - Планирала съм бягството на Махлон.
Бягство.
Какво можеш да направиш? Госпожица с робинята й.
Миналите седмици Кера и аз го уредихме.
Да. Двама пазачи са с нас.
Не ни отказвай, майко на Махлон.
Това е единствената надежда и трябва да е тази вечер...
защото утре ще ме направят кралска домакиня.
Моля.
Какво искаш да направя?
Кера ще те заведе до една от пещерите до пътя Реброн.
Изчакай там и аз ще ти доведа Махлон. Обещавам.
Ще дойда с теб, майко.
Нека Бог да е с вас.
Не говори. Лейди Рут е тук да ти помогне да избягаш.
Последвай ме.
Ей ти! Ела тук!
Върни се! Върни се!
Пусни го!
Не!
Махлон, не.
Как мога да ти се отплатя?
Не мисли за това.
Твърде много те обичам, че да умра.
Разбира се, че няма да умреш.
- Тялото ми иска. - Не.
Костите ме болят до смърт.
Мисли само за живота. Живей, за да се оженим.
- Ще се омъжиш за мен? - Да. Да.
Майко.
Орпа, пренеси ме на светло.
Няма да се оженим в мрака.
Помогнете ми.
Нямам какво да ти донеса, Махлон.
Ти си цялата зестра...
украшението, подаръка...
всичко каквото един мъж може да поиска.
Майко?
Ти ли се обади?
Взимам теб, Рут, за моя жена...
според закона на Мойсей.
Претърсихме града.
Жрицата Рут и затворника ги няма никъде.
Изглежда, че са изчезнали.
Изчезнали, да. Но в каква посока?
- В каква посока ми лейди? - Ако сте жрица и освободила...
прокълнат Юдеи, къде ще идеш?
В Юда, предполагам.
Тогава предположете да отидете с мъжете...
и да ги върнете?
- Ще се опитам, милорд. - Определено. Сега вървете.
Ела, майко. Седни.
Почини си. Ще донеса вода.
Той ме научи да ме е грижа за живите същества...
но не ми каза за болката, която носи това.
Болката при навлизане в света и тази при напускането му.
Но времето между тях е незаменимо.
Как можеш да кажеш това в такъв момент?
Огледай се в тази сурова пустош...
и какво виждаш в скърбящи жени?
Къде е милостивия невидими Бог на Махлон?
Къде са му благословиите?
Ти си една от тях.
Донесе радост на сина ми...
и го изпрати помирен от този свят.
Благодарна съм ви, ми лейди.
Ще можеш ли да ме наричаш Рут?
Да. Ще те наричам Рут.
И ще те помня с топлота и любов.
Накъде сега, майко? Къде ще идем?
Само на едно място мога да ида в Бетлехем. Но вие дъщери мои...
- Ще дойда с теб. - Защо да идваш с мен?
Ти си красива и млада, много Моабити ще искат да се оженят за теб.
И майка ти и баща ти, които те обичат както аз...
ще те искат около тях в последните им години.
Върни се, Орпа.
Ще направя каквото кажеш ти.
Сбогом, Рут и нека Бог те благослови.
Няма да се върна.
Кера?
- Ми лейди? - Все още имаш деца в Амон?
- Две деца и баща ми. - Тогава върви. Свободна си.
- Свободна, ми лейди? - Да.
И ти благодаря безкрайно, вярна ми Кера.
Довиждане, ми лейди.
Мир, майко на Махлон.
Намери щастието, Кера.
- Ако не се връщаш, къде ще идеш? - Идвам с теб.
С мен? В Бетлехем?
Дълго и опасно пътуване е. Кой знае? Може дори да те преследват.
А там, Моабитка в Бетлехем може да не е добре дошла.
Трябва да се върнеш с Орпа, дъще моя...
и нека Бог е милостив с теб...
както ти беше с мъртвите и с мен.
Умолявам те да се върнеш.
У моли ме да не те оставям...
или да не спирам да вървя след теб.
Където идеш, аз ще дойда с теб. Където останеш, ще остана с теб.
Твоите хора, ще са мои хора.
И твоят Бог, ще е мой Бог.
Прекосихме наблизко...
на път за Моаб преди 10 години.
Момчетата ми бяха като млади лъвове тогава
нетърпеливи за бъдещето.
Отивах където ме водеше мъжа ми.
Беше трудно да напусна Бетлехем.
Още по-трудно е да се върна.
Хванахме го при каньона. Другите двама избягаха.
Бяхме на лов. Просто на лов.
Развържете го. Едвам диша.
Може би можеш да ни помогнеш.
Тези овце, как предполагаш са умрели?
Може би от болест. Чух, че се разпространява епидемия.
И овчарчето ли е умряло от болестта на овцете?
Може би от слънцето.
Да. Топло е, изглежда си жаден.
Не сте ли благосклонни към един жаден човек?
Не знаете ли какво са ни учили бащите ни?
Ако врага ти е гладен, дай му месо. Ако е жаден, дай му вода.
Благодаря ви, господарю. Благодаря ви.
Не от меха.
Прясна, течаща вода. Отиди и пий от онази дупка.
Е, какво има?
Не съм жаден.
- Отиди и пий! - Не! Не! Не!
Не! Не! Не!
Така се пада на всички Моабити.
Нека чакалите свършат останалото.
Лошо посрещане от Юда.
Да вървим, преди да са ни попитали откъде идваме.
- Изгубихте я. - Да, Ваше Величество.
Рут, любимка на краля, жрица в храма...
не само се отказа от Моаб...
но измъква Юдейски затворник под носа на офицерите ми.
Мисли, Хедак!
Важно е за царството тя да бъде наказана.
А как, оставям на теб. Вървете!
Еска?
- Помниш ли ме? - Това Наоми ли е, жената на Елимех?
- Вдовица. - Вдовица?
Всемогъщия ме наказа много горчиво.
И на мен не ми е лесно. Моят Гаврам умря, и съм сама.
Сега трябва да събирам реколта от полето, както другите бедни.
Пак е по-добре от гладуване въпреки, че ядеш...
само каквото вземеш от земята.
- Снаха ми. - Добре дошла.
От северните племена ли си? Бенджамин, предполагам?
Не. Аз съм от Моаб.
Моаб. Не говори за него.
Мислите се за изстрадала. Ами сушата...
достатъчно мъка има и тук.
- Но къде ще живеете? - Ако старата ни ферма още стои...
Цялата е в руини. Кладенеца е пресъхнал, а къщата...
Но пак е далеч от града. А вие...
сега идвате от Моаб...
по-добре е да не ви виждат.
- Еска, идваш ли? - Да, да идвам.
Знаеш ли коя е тя?
Наоми и снаха й от Моаб.
Това, вместо комфорта ти в Моаб.
Ти ме научи, че има и други комфорт и.
Дори късче храна няма.
Мъжа ми има двама роднини тук, Боаз и Тоб...
и двамата са дребнави мъже.
Тоб би ме отрязал.
Мъжа ми не беше мил с него, а относно Боаз...
Какво за Боаз?
Боли ме да ти кажа, но той беше човека на границата.
Този, който накара Моабита да пие?
Тогава не ходи при никой от тях, майко.
Но как ще живеем?
Жената на кладенеца, ако тя може да преживява, ще можем и ние.
- Ти? Да събираш реколта? - Ако ми дадат.
Не става въпрос за разрешение. Закона дава на вдовиците и бедните...
да го правят, но аз няма да ти разреша.
Вдовиците и бедните? Тогава имам двойно право.
Идват честни от Моаб.
И чувам, че идват свободни.
Затваряй си устата. Съжалявам, че ти казах.
Кажи ми какво става в Моаб, мъдри братко?
Ритуали за плодородие. Виното тече свободно...
и всеки познава всеки.
Трябва да ни опознаеш по-добре.
Всемогъщият!
Това нова берачка ли е?
Е, не е стара.
- Аз съм Боаз. Добре дошла на полето ми. - Благодаря ви.
Имам ли разрешението ви, да събирам след косачите?
При едно условие: да не го правиш на друго поле, и да си бърза тук.
С теб изглежда по-добре реколтата.
И при тази суша, това би било много полезно.
Мъжете ми досаждат ли ти?
- Изобщо не ги слушам. - Ще им кажа да не те притесняват.
Кажи ми, ако ти липсва нещо. И нека Бог е с теб.
Как може Бог да е с Моабитска езичница?
Да не си мисли, че ние сме от камък като Бога и
че това да е с нас не е подигравка?
- Ти си Моабитка? - Да.
- Какво правиш в Юда? - Вдовица съм на Юдеин.
Мислиш ли, че това те прави една от нас? Има си закон тук...
да се държим с всеки непознат както и с самите себе си, дори с Моабитите.
Не ми е любимия закон, но му се подчинявам.
На всички закони ли се подчинявате неохотно?
Гостоприемството ни си има граници.
Само недей да си боготвориш идола тук.
Не търпим идолопоклонници.
Тогава би ли сложил и моята глава в басейн с отровна вода?
- Какво знаеш за това? - Видяхме ти правосъдието на границата.
- Кои сте "вие"? - Свекърва ми и аз.
Наоми, вдовица на Елимех. Дойдох с нея през река Йордан.
От тази страна на Йордан не глезим убийци на деца.
Съпруга ми каза, че вашият закон изисква...
да има двама свидетеля за смъртен грях.
- Къде са твоите свидетели? - Няма да ми проповядва Моабитка...
особено такава, която оставям с мъка да работи на полето ми.
Не се мъчи повече.
Имам право като вдовица. Не ми трябва позволението ти.
Единствената доброта, която искам е да ме оставите с подчинените ви да работят.
Така да бъде!
Няма да се върна на това поле. Ще събирам реколтата другаде.
Предпочитам да ям пясък от неговия ечемик.
Не разбирам. Глупостта и слепотата да мразиш всички хора.
Сякаш всеки Моабит е лош.
Каза ми за друг роднина. Какъв е той?
Тоб? Звездите са по-близко от този човек.
- В какъв смисъл? - Във всеки.
Пращат ме от дома на Боаз.
- Какво носиш? - Масло, ечемик, смокини и маслини.
- Моля върнете ги. - Не ги ли искаш?
Никоя от вас?
Разбира се, нямам право да говоря от твое име.
Върни ги и благодари на господаря си.
- Коя от двете отказа? - И двете.
- Какво каза младата? - Младата?
- "Моля върнете ги" - Да ги върнеш, а?
Е, ще приемат провизиите и още много неща.
Рут, ела. Виж.
Пак се е върнал и носи повече.
Бог да е с теб, Наоми, добре дошла у дома.
Благодаря ти, Боаз.
Съжалявам за семейството ти.
- Това някакво извинение ли е? - За какво?
- За публичната обида на дъщеря ми, Рут. - За Бога...
обиждаш ме и казваш, че ти дължа извинение?
Не ми харесва да ми връщат храна.
Аз не обичам подаяния. Кои ти даде право да казваш на Рут, че не е добре дошла?
Израснали сме с това право. Не мога да се, радвам на някой от нейната земя.
- Тогава не се радвай и на мен. - Ти си Юдейка. Тя също. Тя е непозната.
Избираш да забравиш закона, че непознатите са добре дошли.
Така да бъде...
Не исках да викам.
Това не е начина мъж да посрещне жена на роднина.
Говори гнева, не аз.
Аз също, Боаз. С години носих топъл спомен за теб в сърцето си.
Разочарована съм, че си се променил.
Човек е това, което е.
Нека бъде каквото иска.
Междувременно няма смисъл да оставяме тази храна на мравките.
Е, изглежда, че Моабитката ни е оставила акрите на Тоб.
Това е добре. Слава на Бога.
- Това Боаз ли е? - Да. Каква чест само.
Сякаш светия кивот да дойде на вратата ми.
Остави старите рани.
- Мир. - Мир и на теб.
Да не си дошъл да ми върнеш полето и водата, които ми принадлежат?
Не, Тоб, а и не съм дошъл да те слушам как се оплакваш.
- Тогава какво искаш? - Помниш ли роднината ни Наоми?
Доста добре. Кой би я забравил? И обичаният ни Елимех.
Елимех и синовете му са мъртви.
Наоми се е върнала с снаха Моабитка и имат нужда от помощ.
- Тогава им помогни. - Не искат помощта ми.
Леко се скарах с Моабитката, а ти си по-близък роднина.
Може да съм по-близък роднина но не съм по-малък Юдеин.
Само защото ти излизаш с граничната ти охрана не значи, че...
трябва да санкционирам Моабитите по земите ни.
- Не харесвам Моабитите повече от теб. - Но можем да ги оставим да...
да събират реколта, да просят и да гладуват.
- Аз мога. - Но те са ни роднини, Тоб.
Ако няма да ми помогнеш, помогни ми да го направя през главата ти.
- Дължиш това на Наоми. - Нищо не и дължа.
- Много е изстрадала. - Не ми губи времето с Наоми.
- А на Моабитката можеш да кажеш... - Кажи и го сам.
- На полето ти е. - Ще и кажа.
- Закона пази берачите, помниш ли. - Закон или не.
Къде е Моабитката?
Това е Тоб.
- Мир, Наоми. - Мир, Тоб.
Влез.
- Наоми, ти ме рани. - Аз? Как?
Тук си от няколко дни, а не си ми се обадила.
- Е... - Така ли се държиш с роднините?
- А, коя е тази прекрасна... - Снаха ми, Рут.
Тя е Моабитка.
Казваш го сякаш е извинение.
Не знаеш ли свещеният урок, които зове да се държим с непознатите както с нас?
Да, знам го. Надявам се ти да не си го забравил.
О, имам добра памет. Всъщност много пъти си мислих за теб.
Бях загрижен за семейството ти, а сега се връщаш...
след тъжните събития в Моаб и се криеш.
Е, имаше малко гордост.
Със собственото си семейство?
Просто ми, но не трябва така да живее вдовицата на Елимех.
Ще пратя работници да оправят покрива, стените и да обработят земята.
Ще пратя храна и дрехи.
Узрял си с годините.
Дори зелките узряват.
Е, просто минавах. Трябва да вървя.
Лек ден, Наоми. Лек ден, Рут.
Мир.
Мир, Тоб.
А ти се страхуваше, че ще ти откаже.
Той е добър колкото Боаз е лош.
Може би единият е твърде добър, а другият твърде лош.
Наоми! Никога не носи такива товари.
Докато ме няма, трябва да оставяш това на хората ми.
- Тръгваш ли си? - За малко. Ще купувам овца от Хеброн.
Докато ме няма не се колебайте да кажете на хората ми, ако ви липсва нещо.
- Инструктирал съм ги. - Ваша милост! Не зная как да ви...
Нито дума.
И когато се върна, се надявам да си разбрала колко са добри Юдеите.
Наоми.
Виж това малкото.
Бебе.
Откъдето идваме се говори, че имате идолопоклонничка при вас.
- Моабитска жрица. - Няма Моабитска жрица тук.
Не говорите като Юдей. Откъде идвате?
- От Рубен на границата на Амон. - И какво сте чули?
Чух, че идолопоклонничка е дошла с Юдейка.
Вдовица на мъж на име Елимех.
- Говори за Наоми. - Наоми доведе Моабитка с нея.
Каква работа имате вие тук хора от Рубен?
Никаква. Просто споменах слуха и нищо повече.
Водата е недостатъчна. Нямаме такава за идолопоклонници.
Защо не попиташ каменния си Бог за вода?
Тя е идолопоклонничка. Прокълни я, Бен Надаб.
- Извикай Божието отмъщение на нея. - Идоли.
Бог е казал да няма идоли...
нито други образи от камък по земите ни.
Ако презираш статуите, мразиш решенията му, ще си изгубиш децата.
- Ще ти се унищожи добитъка! - Вината и е изписана на лицето.
- Няма какво да каже. - Къде са ти идолите?
Взимай си идолите от камък и напусни земите ни преди Бог да те е убил.
Ти си злобна жена. Не си достойна споменаваш Божието име.
Оставете я на мира!
Разотивайте се. Не зяпайте.
Като си вземете водата, си вървете.
Никога не се оставяй това на жена Бен Надаб.
Признай си греха!
Бог ще ти изпрати болести и ще ти унищожи идолите и...
Да, да старче. Знам.
Бог да ви благослови, и вас също.
Мир.
Горкият луд старец.
Благодаря ти, Боаз. Благодаря ти за добротата.
Ела.
След като този път не нося нищо, може би няма да ме изпъдите.
Не гоним никой, които идва с мир.
- Ела. Разчупи хляба с нас. - Благодаря ви. Ял съм.
Тогава се присъедини към нас.
Мислих за това, което стана на кладенеца.
Защо? Какво е станало?
Нищо. Просто се срещнахме случайно и попитах дали мога да дойда.
Трябваше да спомена, че Боаз хвана беглеца.
- Магарето. - Да, но не ме правете герой.
Звяра побягна към мен и...
И за благодарност си поканила роднината ни на гости.
Е, радвам се.
Тогава може би ще пийнеш вино с нас Боаз. Извинете ме.
Не и казах защото само щях да я разтревожа.
Какво ти каза Махлон за нас Юдеите?
Достатъчно, че да дойда тук.
- Каза ли ти за омразата ни с Моаб? - Не.
Не е било злонамерено. Мразеше само тиранията.
Има дълга и тежка история между страните ни:
войни, омраза от Боговете ни.
Някои от нас изгубиха бащи и братя в Моаб.
Други изгубиха деца, както ти видя на път за Бетлехем.
Изненадва ли те, че ни е в кръвта да се страхуваме и да мразим Моабитите?
- И ти си доволен от това? - Бях.
- Беше? - Мислих, че омразата ни е в кръвта.
- А сега? - Сега не съм сигурен.
- Но другите са. - Само някои
тези, които са забравили на какво са ни учили бащите ни...
и тези, които са огорчени както бях аз.
- Като жената на кладенеца. - Да.
Затова дойдох тук. Трябва да се махнеш от Юда, Рут, поне за малко.
Отиди на север в някое от племената, които не са безпокоени от Моабитите...
които не са разпалени и не си търсят изкупителна жертва.
Върви, Рут. Ще ви помогна с Наоми да стигнете безопасно.
Не. Дома на Наоми е тук.
Ако аз и тя сме непознати в Юда...
ще сме още по-непознати другаде.
Освен това друго племе би ли разбрало по-бързо...
защо напуснах Моаб и дойдох от тази страна на Йордан?
Защо дойде тук, Рут?
Защото обичаш Наоми? И?
Защото видях нова светлина във вярата й, в Бога й.
Рут, не съм виждал хората толкова раздразнени.
Не трябва да ходиш на пазара и на кладенеца сама.
Ако остана тук, трябва да ходя навсякъде сама и не уплашена...
или ще помислят, че съм точно това, което са предполагали.
Скоро може би, но не сега. Моля те нека ти помогна.
Това не е първият път, в който си предлагам помощта.
- Приемаш само от Тоб. - Той никога не заплашва.
И аз никога повече няма.
Какво те накара да се промениш?
Много неща. Предимно ти.
Да се видя през твоите очи. Мисля, че ми трябваше това.
- Благодаря ти. - Ще е непристойно от моя страна...
да се състезавам с Тоб с много ечемик и бурета масло.
Но имам право да поискам едно нещо от теб.
Обещай ми, че ако с Наоми ви трябва някога помощ...
ще дойдете при мен.
- Благодаря ти отново. - Не ми благодари, обещай ми.
Обещавам.
Ще ми се ядосаш, но след всички проблеми трябва да се върна на полето ми.
- Не можеш ли да пийнеш с нас, Боаз? - Закъснявам.
- Една медена пита от тези на Тоб? - Трябва да вървя.
Мир, Наоми. Мир, Рут.
Това е Боаз, който аз помня.
О, майко, толкова е по-различен от преди.
Много е по-приятен.
Или е само желанието му да ни помогне...
ме кара да мисля
ме кара да се чувствам така?
Не, Рут. Не е това. Как може да бъркаш какво е това?
Какво искате? Кой ви даде право да тъпчете земите ни?
- Къде са идолите? Донеси идолите. - Няма идоли.
Доведе тази идолопоклонничка в земите ни.
- Кажете и за кладените. - Добитъка ни умира заради нея.
Какво казваш? Защо заради нея?
- Бог ни наказва откакто тя дойде. - Да, и ако децата ни страдат...
кръвта им ще е по твоите ръце.
- Всички загиваме, ако не я разкараш. - Идолите са в тази къща.
Нито крачка повече. Ако имате оплаквания...
ги кажете на Шамана и мъдреците и нека те решат.
- Оставете ни на мира. - Ще отидем при мъдреците...
и когато приключим с оплакванията си ще има много малко комфорт...
за теб или време за теб.
Елате! Да отидем при Шамана!
- Не се страхувай майко. - Не се страхувам.
Няма по-голям грях от идолопоклонничеството. Голяма обида е.
Не знам към кой да се обърна.
Майко, ще отида при Боаз.
- Той каза, че ще помогне. - Да.
Чу го. Обеща да дойде, ако имаме нужда от помощ.
Да. Върви дъще. Помоли го за помощ.
- Дошли сте при господаря ми? - Трябва да го видя.
Току що беше призован да се консултира с мъдреците.
- Ще ви заведа. - Благодаря ви.
Знам какво е станало. Срамно е.
Съдиите са обезпокоени колкото и аз.
Ще заседаваме сега.
Не се страхувай.
По-добре ме изчакай.
Не става въпрос за мнение.
Дълг ти е да седнеш с мъдреците и да решиш съдбата на вдовицата.
- Съгласен ли си с това? - Да.
- А ти, Боаз? - Да.
Вдовицата Хага най-безсрамно е нарушила най-важният ни закон...
Не говорим за Хага, а за Рут.
Рут?
Хага и тълпата злобно са нападнали две мирни жени...
и ще съдим Рут?
Действията на Хага и останалите са срамни. Ще бъдат порицани.
Но обвиненията срещу Моабитката са...
Моабитка! Тя вече не е Моабитка.
И аз лично няма да съдя тази жена...
че си е взела вода от публичен кладенец.
Не ни се подигравай, Боаз.
Вие по-младите съдии сте тук само, защото бащите ви са си проливали кръвта.
Ако тази жена е невинна...
ако не е идолопоклонничка, ще е свободна.
Но ако е виновна...
е наш дълг тя да бъде наказана според законите ни.
- Невинна или не, няма да я съдя. - Не се подчиняваш на закона?
- Ще се отделиш от града? - Няма да я съдя!
Боаз, хората идват при нас за да търсят истината.
Не се дръж презрително към съдиите на Юда.
Рут е дъщеря на роднината ми Наоми.
- Не мога и няма да я съдя! - Много малко те е страх от Бог.
Ами ако Аврам, когато Бог е поискал да пожертва Исак...
е отговорил, "Не, Исак е мой син не мога да направя това"?
Остави Исак на Аврам и Аврам на Бог, и ме остави на мира!
- Богохулство. - Тогава съдете и мен.
Ами ако е истина, че Рут е била жрица в храма на Кемош...
както е слуха?
Жрица?
Жена на Юдейн, която се отказа от идолите...
която по собствена воля избра да дойде да живее с нас...
с снаха си претърпяла тежка загуба...
Искаш да повярвам, че тази берачка по полетата ни...
някога е била жрица на Кемош?
Ако се докаже, ще я съдиш ли?
Ако се докаже, че Рут е била жрица в храма на Кемош...
Аз първи ще я съдя.
- Заклеваш ли се? - Заклевам се.
Само това искаме да знаем.
- Дано клетвата ти не те застигне. - Няма.
Това е абсурдно.
Има клюка, че ти си била жрица в храм на Кемош.
Бях. Но какво казаха, че ще направят за тази, която заплаши Наоми?
- Ще я съдят ли? - Не, ще съдят теб.
И... ще ме съдиш ли и ти?
Трябва.
Остави я да си иде в мир.
Какво стана?
Боаз!
Няма да помогне?
Изморена съм, о Боже.
Изморена от живота.
Изморена от нещастия.
Отнеха мъжа ми, синовете ми.
Дъщеря ми...
Разбих живота й.
Няма любов за мен...
тя е измамена и победена.
О, Боже умолявам те.
Прави каквото искаш с мен, но пощади нея...
дните и на мъка...
да не са безкрайни.
Мир.
Кой си ти?
Йехоам.
Свят човек ли сте?
Всички сме свети в очите на Бог.
Ще има вода за много кладенци.
Много кладенци.
Не се тревожи повече.
Бъди силна в тези времена...
защото от вдовицата на твоят син ще има деца...
и деца на децата...
измежду тях голям Крал...
и пророк, които много ще оприличат като Месия.
Имате ли малко хляб за гладен пътник?
Ако 3000 от хората ни умрат...
защото само веднъж са боготворили златен теле...
тогава Моабитка която цял живот е боготворила Кемош...
ще бъде помилвана заради неправдата?
Бог да ми е на помощ няма да мълча повече!
Какво като е била жрица на Моаб преди?
Тогава не е била под законите на нашите земи...
а на други земи, които са и дали живот
и това е било в далечното минало.
- Тя сега е истинска Юдейка. - Скоро ще разберем.
Ще отрече ли Моабитката Рут, че преди е боготворила фалшиви богове отвъд Йордан?
Също и Запора жената на Мойсей е боготворила фалшиви богове.
Не е ли бил нейния баща жрец на чужд Бог?
Ако закона на Бога ни го позволява, кои сме ние да отказваме?
Чакай. Ще видим дали Бог я приема.
Инструктираше ли деца в ритуала на Кемош?
Да.
Учеше ли ги, че да умреш за Кемош е благородно и добро?
- Да. - Водеше ли ги на олтара да ги убиват?
Да.
И гледаше ли как хвърлят телата им...
в огъня на Кемош?
Да.
Кога за последно направи това?
Говори. Отдавна ли беше?
Преди години?
Не. Беше миналите месеци.
На това ли вика Боаз "Далечното минало"?
Е, Боаз?
Ако Боаз няма какво да каже аз имам.
Току що се връщам в града от далече...
и разбирам за идоли тук.
Толкова ли сме жадни за кръв че...
трябва да обвиняваме жена в престъпление за, което няма доказателства?
Доказателството е в бедствията, които ни дойдоха след като тя дойде.
Не те ли намокри дъжда жено? Сушата свърши.
Реколтата ни е пощадена. Ще имаме по-богата реколта от всякога.
Шамани, Съдии, хора на Бетлехем...
Учени сме, че за всеки човек трябва да има правосъдие...
незамърсено от вина...
до доказване на противното.
Закона ни изисква да има поне двама свидетели.
Къде са тези двамата? Къде е единия?
Има двама свидетели.
Вие сте от племето на Рубен?
Да, аз съм Мелзар, син на Ракен.
- А ти? - Аз съм Сийн син на Кушан.
Мелзар и Сийн заклевате ли се да казвате само истината?
- Да. - Да.
Тогава ни кажете, Мелзар.
Рано една сутрин я видяхме по полетата на Наоми.
И там на слабата светлина преди зазоряване...
видяхме вдовицата Рут...
да излиза от дома на Наоми...
носейки в ръцете си идол от камък.
Сложи го на купчина пръст, падна на колене...
и започна да се моли.
Какъв беше идола?
Беше Кемош, Бога на Моаб.
Ако не беше светло как видяхте, че е Кемош?
От огъня, който гореше в него.
Може ли да попитам нещо братът ни от Рубен.
Говори, Наоми.
Ти си син както ние сме синове и дъщери на Йехова.
- Да. - Назови 12те племена на Израел.
Тук като някакъв престъпник трябва да отговарям на въпроси ли?
Вдовицата Наоми се съмнява, че сте един от нас. Отговорете й.
Юда...
Дан, Рубен...
Бенджамин...
Ашер.
Много от нас не могат да назоват всички племена.
Но всички трябва да знаем 10те заповеди. Знаете ли ги?
Колко от тях знаеш ти идолопоклонничке?
Всичките.
Ще съм благодарна, ако кажете само деветата.
Знаете ли я?
Тя е Не лъжесвидетелствай...
срещу съседа си.
Може би Мелзар имате къса памет.
За това не ти трябва памет.
Ти и твоят брат от Рубен...
боготворите ли името на Йехова и проклинате ли това на Кемош?
Е? Кажете?
Да е проклето името на Йехова!
Чест и слава на Кемош!
Обрекохте се.
Богохулствахте.
И лъжесвидетелствахте срещу вдовицата.
Нека с вас се стори каквото щеше да се стори на Рут.
Слава на Кемош! Слава!
Слава на Кемош!
Още някой иска ли да повдига обвинения срещу вдовицата Рут?
Въпросът е решен.
Рут ще остане с нас.
Тези, които я заплашват ще и искат прошка.
И нека никой повече не я закача. Никой.
Толкова се радвам.
Благодаря ти, Тоб.
Благодаря ти, че повярва в мен.
Направих каквото трябваше.
Наоми?
Направих каквото трябваше.
Трябваше да чакам решението.
Разбирам.
Е, Наоми, победихме.
Да, Тоб, имаш благодарността ми.
Не, не. Няма да те оставя само с това.
- Искам да те помоля за нещо. - Разбира се.
За мен ще е чест, ако утре пиеш с мен вино.
- С удоволствие. Ще питам Рут. - Не, не Рут.
Искам да говорим насаме.
Как знаеш, че Рут те обича?
Как знаеш, че не ме?
- От друг ли се интересува? - Не мога да говоря от нейно име.
Но се опитваш.
Виж, Наоми. Не я ли защитих? Не поправих ли фермата ти?
Изпратих и подправки, мазила, ядене, дрехи.
Прие всичките.
Не мисля, че Рут мери така любовта...
с възможността за помощ.
Ако беше така, изобщо нямаше да има нужда от мен.
- Защитих ли я когато тълпата искаше... - Беше красноречив.
Знаем това, и сме ти благодарни.
От друг мъж ли се интересува?
Казах ти, не мога да говоря от нейно име.
Мисля, че можеш.
Важно е само какво чувства тя.
Не.
Не ти си. Мразиш ме заради презрението ми към мъжа ти.
Е, нека ти кажа, няма значение какво мисли Рут.
- Задължена е да ми стане жена. - Задължена?
Симулираш невежество ли...
или си забравила закона?
Закона, че следващия роднина на загинал мъж...
има правото, дори задължението да се ожени за вдовицата.
Е?
Аз съм ти най-близкия роднина.
- Така е. - Добре.
Тогава разбираш.
И като го премислиш ще си доволна от решението ми.
Сега отиди при Рут и и го кажи, тактично...
че имам намерение да обявя годежа утре.
Да.
Ще и кажа.
О, Рут.
Трябваше да си спомня закона...
преди да бяхме минали от тази страна на Йордан.
И трябваше да си спомня Тоб по-добре.
Рут, не си лягала.
Не можах да заспя.
Нито пък аз. Едва си затварям очите.
Ще ти направя нещо за ядене.
- Кой е? - Хурпин слуга на Тоб.
Влез.
Мир.
Господаря ми ти праща тази рокля.
Иска да дойдеш с нея довечера на празненството.
- Иска да знае имаш ли да му кажеш нещо. - Само мир.
Това ли е?
Това е много.
Няма да отида.
Рут. Ще отидеш.
Трябва да отидеш...
защото това е единствения начин...
Да. За първи път те моля да направиш нещо за мен.
- Ще обещаеш ли? - Какво да обещая?
Няма значение. Просто обещай.
Довери ми се. По-скоро бих умряла отколкото да ти навредя.
- Но обещай. Обещай сляпо. - Обещавам.
Отиди на празненството довечера. Ще дойда с теб.
И когато дойде нощта...
и когато жените отидем в къщи...
остани.
Обичай е мъжете да остават до отсяното зърно вечер.
Изчакай докато Боаз заспи.
Маркирай мястото където спи.
Тогава легни до него.
- Наоми какво казваш? - Не го ли обичаш?
Как може да ме питаш това?
Замисли се. Обичаш ли Боаз?
Дори да го обичах как бих могла да направя това?
Моля те Рут, не се съмнявай в мен.
Познавам Боаз и познавам теб.
Направи каквото искам. Обещай ми.
- Това е важна нощ, господарю. - Тишина!
На господаря ми трябва да му е бистър умът...
Сгоден и пиян.
Идва булката ми!
Рут! Красива си!
Знаех, че ще изглеждаш красиво в роклята.
Струваше си чакането.
Мир, Наоми.
Е, имаме какво да празнуваме, а?
Утре ще свикам съвета на мъдреците...
за да ми стане жена Рут.
Става всеки фестивал.
Кой?
Сънувах те...
и ето те.
Толкова много исках да обясня.
Няма нужда...
Винаги съм разбирал.
Обичам те, Рут.
Обичам те от деня, в който се видяхме на полето.
Трябва Божията добрина...
да ме е довела на полето онази вечер.
Може би цял живот ме е напътствал.
Рут. Искам те за моя жена.
Ами закона?
Тоб е следващия роднина.
Ще си иска правото пред мъдреците утре сутринта.
Ще го откажа тази вечер.
- Ами ако откаже? - Никога. Ще поддаде.
Ще ми трябва малко време. Не се страхувай.
Ако познавам Тоб, той ще се съгласи.
Обича имотите.
Ще бъде светло скоро.
Върви, Рут.
Никой не трябва да ни вижда заедно преди да е уредено.
Не трябва да има повече подозрения за да не те наранят.
Обичам те.
Поискал е да се омъжиш за него.
Как предвиди, че ще поиска?
Не го предвидих. Помогнаха ми.
В деня, в който Боаз се застъпи за теб, аз се молих.
Един свят човек дойде и ми каза.
Че ще се омъжа за Боаз?
Каза ми, че от вдовицата на сина ми...
ще има деца и внуци...
измежду, които голям Крал...
и пророк...
които много ще боготворят като Месия.
От мен?
Моабитка?
Да, от теб дъще моя.
И кой освен Боаз може да отгледа такова семейство?
Не се съмнявай.
Вярвам на светия човек ти също го направи.
Искам, майко! Искам!
Шошнана ще ми е ядосана.
Толкова много стана, че забравих за нея.
Нека Бог ми прости.
Има закон, че не трябва да мине ден без да си издоил животното.
Има ли нещо, което да не е закон в Юда?
Да.
Няма закон, който да спира чаша да прелее.
Идвам цвете мое. Идвам!
Идвам!
Провалих се.
Тоб не иска да се откаже.
Предложих му всичко, което имам.
Дори в момента си обявява годежа пред мъдреците.
Не, не е възможно.
- Възможно е. Това е закона. - Закона?
Откакто съм тук слушам само за закона. Закона!
Що за правосъдие връзва жена за мъж, който никога не би обикнала? Закона!
Измислен е за добро, не за зло.
За да остане живо наследството на мъртвите.
Ако не беше този закон, нямаше да ме има.
Майка ми беше такава вдовица.
Знам, че не ти е голямо утешение, Рут.
Само да имаше начин.
Рут! Ела и пий.
Рут.
Трябва да тръгвам.
Семейството ми отива на сватбата на Тоб.
Върви.
- Няма ли да дойдеш? - Не.
Няма такова нещо в Бетлехем.
Пипни го. Като венчелистче на роза е.
Да. Тоб успява да взима най-хубавото.
Божа воля.
Но е прекрасно.
Щастлива булка си. Такъв добър мъж, че и богат.
И двете са касметлиики.
Моля.
Благодаря.
Роднината ми Боаз!
Надявам се да съм добре дошъл, Тоб.
Добре дошъл? Нямаш си на представа що за удоволствие е да си тук.
Ей там! Вино за Боаз! Вино за Всички!
Яж, пий, танцувай.
Радвай се с нас, кога Бетлехем е имал по-щастлив ден?
Много си щастлив за младоженец.
Щастлив съм, Хурпин.
Искам да кажа на всеки, как сърцето ми прелива от радост.
И докато Бог го има мисля, че ще го направя.
Намерих тези.
Те те доведоха в земите ни.
Те те пазиха от зло.
Те ще ни държат силни.
Всяко щастие.
Тишина всички! Тоб ще говори!
Слушайте! Слушайте ме!
Тишина всички! Тоб ще говори!
Няколко мисли приятели, преди да дойде булката ми.
Бог беше добър с племето на Юда.
Елимех
нека почива в мир
Наоми и аз сме роднини.
Да, Бог беше добър с нас.
Той ни върна Наоми...
и ни дари с дъждове?
И като връх на всичко той доведе Рут при нас...
и сега тя ще смеси кръвта си с горд дом?
Моя честна булке и мила Наоми.
Хвала и на двете ви.
Говори Рут.
Кажи, че сърцето ти не принадлежи по тези земи...
да се подчиняваш на закона на Бог...
и да уважиш желанието ми.
Вярно е, че сърцето ми принадлежи по тези земи, Тоб.
Вярно е, че се подчинявам на законите ви...
и, че вярвам в Бог.
Вярно е, че уважавам желанието ти...
като моя почитана роднина.
Но също е вярно и, че не те обичам.
Не се страхувай.
- Ще ме обикнеш с времето. - Ще опитам.
Добре. Аз съм търпелив мъж и приветствам честността ти.
Тогава не трябва да крия нищо от теб.
Трябва да ти кажа всичко, което ми е на сърцето.
Разбира се.
Имаш право да знаеш, че в нощта на празненството...
легнах до Боаз.
Както кажеш, жено на Моаб.
Винаги съм спазвал закона и защото мисля да продължавам...
Няма да позволя необуздана жена като теб да дойде в къщата ми и да носи името м.
Тогава се откажи от нея!
Според законите на бащите ни...
свали си обувката и ми я дай в знак на отказване.
Като следващ роднина, аз ще се оженя за нея.
Рут от Моаб, вдовица на Махлон...
закълни се, че нищо не е станало в онази нощ
и в никоя друга нощ,
освен клетви в любов.
Според свещените заповеди се заклевам.
Без недостатъци сме по тези въпроси.
Йехова е свидетел на това
клетвата ни да е вечна пред нас и него завинаги.
Заклехте се.
Заклехте се, че думите ви са истина и си свързахте душите с клетва.
Мир деца мой.
Вървете с Божията благословия като мъж и жена.
Така Боаз взе Рут за негова жена...
и тя му роди син.
А Наоми взе детето на гърдите си...
и му стана кърмачка.
Те кръстиха сина си Обед.
Обед беше бащата на Джеси...
а Джеси беше бащата на Давид...
краля.