От еволюционист към креационист Моето най-трудно пътуване
Ще ви разкажа как се превърнах от еволюционист в креационист.
За мене е мъчително да разказвам тази история и аз винаги я разказвам много неохотно.
Ще ме извините, ако в началото се запъвам.
Не ми харесва да се ровя в миналото.
Има понякога случаи, когато е необходимо да разкажете как Бог ви е водил.
Трябва да започна историята от самото начало
и така да разберем защо всъщност се случи всичко това.
Историята е необикновена и някои ще си помислят,
че части от събитията са необичайни или дори твърде невероятни за да са истина.
Това наистина се е случило, и то по описания начин и не искам нищо да спестя.
До колкото си го спомням.
Роден съм в семейство, в което майка ми беше твърда и непоклатима лутеранка.
Тя беше вярна на своята религия.
Баща ми беше католик и той също беше верен на своята религия.
В дните преди Втория Ватикански събор
протестантите бяха смятани за погинали според католическата доктрина.
В смесените бракове некатоликът трябваше да обещае,
че децата ще бъдат възпитани в католическата вяра.
Майка ми приела със съзнанието,
че аз ще бъда отгледан като католик и това наистина се случило.
В дома ни никога не е имало спор по религиозни въпроси.
Родителите ми изпитваха уважение един към друг.
Баща ми имаше трудности с църквата поради брака си,
но ги преодоля и повече в дома ни не е имало проблеми относно религията.
Когато бях на 7-8 години, майка ми се разболя от рак.
Казаха, че й остават 3-4 месеца живот,
но тя беше силна жена и успя да изкара още 4 години.
Умря, когато бях на 12 години.
Тези четири години бяха изпълнени със страдание.
Тя страдаше повече от всеки друг, когото познавах.
Губеше част след част от тялото си.
Правеха й операция след операция, като отстраняваха различни части от нея.
В онези дни не бяха толкова напреднали и просто я убиха от лъчева терапия -
направо сваляха черни пластове от нея.
Наистина страдаше неописуемо.
Въпреки всичко това тя никога не се отказа от вярата си.
Бях много привързан към майка си, но поради обстоятелствата в дома ни
и поради това, че тя умираше цели четири години, в семейството ни имаше голямо напрежение.
Разбира се, в училище получавах религиозно образование.
Учех в едно предимно протестантско германско училище,
но католиците от училището трябваше да ходят при една монахиня.
Срещал съм добри монахини в живота си и такива, които са любезни с хората.
Тази монахиня обаче беше труден човек -
поне според детските ми разбирания от онзи период.
Тя постоянно ми казваше, че майка ми няма да види небесното царство,
защото е протестантка и вечно ще се пържи в ада.
Негодувах от казаното, защото много обичах майка ми
и най-вече защото виждах как страда.
Това продължи 3-4 години през периода, когато майка ми боледуваше.
Аз ставах все по-бунтовно настроен спрямо ученията, с които се сблъсквах.
Ходех на църква всяка неделя с баща ми.
Участвах във всички ритуали.
Накрая започнах така да негодувам,
че станах изключително нагъл по отношение на религиозното възпитание.
Изгониха ме от клас и ми казаха, че ще стоя в двора на училището.
През следващите няколко години изживях истински ад.
Директорът не проявяваше никакво съчувствие.
При всяка среща ме удряше.
Приемах го доста добре,
защото мога да бъда и много арогантен...
всъщност, аз бях много арогантен.
Надявам се вече да не съм такъв,
но ако ме ударите, може и да се прояви старият човек.
Постоянно се боря със стария човек.
Той ме удряше, а аз се навеждах.
Удряше веднъж, два пъти, три пъти, а аз питах дали вече е приключил или ръката го е заболяла.
Толкова се разгневяваше, че ме халосваше, а аз го молех:
"Още веднъж, моля, за да ви вкарам в съда,
защото можете да ме удряте не повече от шест пъти."
Такъв беше закона.
Очевидно, не бях добре приет.
Веднъж в час по религия монахинята отново ми каза,
че хората, които не са католици, ще отидат в ада за вечни векове.
Толкова се ядосах, че скъсах катехизиса и го хвърлих в краката й,
след което и обясних с груби думи какво да прави със своя бог.
Изгониха ме за постоянно.
Трябваше да стоя на двора, независимо дали е дъжд или пек.
Животът ми в училище беше мъка.
Никога не разказах на родителите си и никой не знаеше какво се случва.
Имаше и друг учител, който ме изкарваше отпред преди началото на занятията.
Излизах отпред, той ме удряше отляво и отдясно и ме изхвърляше.
Редовно ме гонеха от два предмета и аз станах невъзможно дете.
Катерих се по дърветата и когато учителите ме търсеха, аз ги замерях отгоре.
Такива бяха времената.
Накрая майка ми почина и животът ми у дома се разпадна.
Баща си ме се ожени за друга, която беше типичната мащеха от приказките.
Въобще не ме искаше около себе си, а аз наистина бях невъзможен.
Пращаха ме по общежития, в училище също не ме приемаха.
Тогава се опомних и успях да убедя роднини да ме запишат в друго училище.
Завърших училище - не блестящо, но не съвсем зле.
После отидох в армията, а след това и в университета.
След 12-годишна възраст никога повече не вярвах в Бога.
Смятах, че ако въобще съществува, Бог е змей и не ми трябва.
В университета изучавах различни науки и зоология и смятах, че това е нещо велико.
Там открих еволюцията. Намирах се в университет, който бе бастион на еволюцията.
Еволюцията бе смятана за панацея и преподавана във всяка дисциплина.
Удивителното е, че този университет е бил основан като религиозен.
Там има и голям богословски факултет,
но научните факултети са изключително светски и крайно еволюционно настроени.
В списъка с професори имат голям брой известни имена.
Робърт Брум и други създадоха известния череп на човешкия предтеча.
Музеят им е пълен с експонати.
Впуснах в еволюционната теория с убеждението, че тя е отговор на всички въпроси.
В общежитието на университета имах съквартирант -
много добър човек, но ориентиран към Ню ейдж.
Дори за онази епоха, когато терминът Ню ейдж не бе познат.
Той се занимаваше със сциентология -
знаете, слагат ви на една машина и проследяват миналия ви живот.
Разбирате всичките си проблеми и си изчиствате кармата,
като говорите по тези въпроси и накрая ставате богове.
Той стана най-добрият ми приятел.
Нямах къде да ходя през уикендите и празниците.
Трябваше да работя постоянно, защото мащехата ми бе убедила баща ми да не плаща никакви такси.
След години имах много добри отношения с баща ми -
дори най-лошите ситуации могат да бъдат поправени.
Не знаех какво да правя през празниците,
затова пътувах с този приятел до дома му на 2000 км. в град Дърбан.
На всеки празник пътувах с него, защото аз си нямах дом.
Там се запознах с настоящия ми "съквартирант" - моята съпруга, която бе негова сестра.
Уверявам ви, тя е доста по-добър съквартирант от него.
Искам да ви разкажа малко и за нейния произход.
Знаете, че аз не вярвах в нищо, приемах еволюцията и тя бе отговор на всичките ми проблеми.
Нейният произход бе съвсем различен.
Баща й работел на младини във вестник
и бил изпращан да проучва всички окултни явления в страната.
Имал си екип и инфрачервени камери и пътувал из цялата страна, за да описва странните явления.
Той бил голям скептик, не вярвал в нищо и смятал, че сеансите са голяма шега и измама.
Когато посещавал сеанс след сеанс, разбирал, че не става въпрос за шега.
Винаги поставял камерите и гледал да няма скрити говорители.
Веднъж НЕЩО го грабнало и го пребило и му направило огромна цицина на главата.
Бил доволен, че успял да спаси живота си.
Ако ви се случи нещо подобно, едва ли си мислите, че някакъв скрит говорител го е причинил.
Сблъскал се с толкова необичайни ситуации, че накрая и той се включил в тях.
Например, малко дете си ляга в леглото, но обувките му се движат из стаята.
Или новородено бебе, което плаче неистово и родителите му винаги го намират върху шкафа.
Новороденото е изкарано от кошарката и качено на шкафа.
Те влизат и едвам успяват да го хванат, когато то пада.
Той влязъл в тази къща, запечатал всички прозорци
и изкарал хората навън, защото смятал, че някой се шегува.
Заключил и зачакал. Детето изпищяло, той влязъл и едвам успял да хване падащото бебе.
При друг случай човешки екскременти летели из къщата.
Седнал вътре и около него полетели екскременти.
Странни и необикновени явления от най-лошия вид.
В една къща влизала маймуна, която трошала всичко.
Тероризирала хората, но те никога не успели да я хванат.
Веднъж застреляли маймуната, тя избягала, но когато излезли навън по кървавата диря,
видели, че там лежи мъртъв един от техните работници.
Това било типично африканско магьосничество, което съществува дори и в наши дни.
Той се убедил, че наистина има нещо и се включил по-активно в сеансите.
Научил, че има висши и нисши медиуми и най-долни медиуми за по-нисшата класа.
Най-висшите медиуми контактували с издигнатите духове.
Впуснал се в тези явления и след време се заел с Ню ейдж.
Издигнал се много в йерархията и написал книги.
Приемали го много добре в тези кръгове.
По-късно родителите на жена ми се развели
и той си взел жена, която също била много високо в йерархията.
Всъщност тя е един от инструкторите в курса по чудеса.
Учи хората как да стават христосовци и да вършат чудеса.
В тази къща са се случвали ужасно лоши неща.
Когато съпругата ми била дете, в дома й се случвали наистина необичайни неща.
Имали стол, върху който винаги някой седял и дишал тежко.
Имали бастун, който постоянно се движел сам и тропал.
Тя израснала в такава среда и за нея това не било нещо странно.
За мене беше странно, защото бях атеист и не вярвах в нищо.
Опитвах се да го обяснявам по научен път.
Когато се оженихме, ние се преместихме в града, където учех.
Години наред нямахме проблеми.
Роди ни се първото дете, след това и второ.
Чакахме трето дете, когато нейният баща ни посети.
Той се настани в един външен апартамент, който притежавахме.
Когато се замисля, разбирам, че тогава започнаха събитията.
Ако има окултно присъствие, то оказва влияние върху дома ви за дълго време.
След като се оженихме, ние се бяхме преместили близо до тях
и в дома ни се случваха много странни неща.
Невероятно и страховити случки.
Чиниите ни летяха през стаята и се трошаха в стените.
Когато паркирахме, колата се тресеше и се обръщаше към стената на гаража.
С други думи, бяха се случвали много странни неща.
Ние обаче забравихме за тях или се опитвахме да си ги обясняваме.
Смятахме, че не са се случвали или са били просто необичайни.
Когато беше бременна с последното ни дете и баща й се премести при нас,
съпругата ми се разболя много тежко.
Беше толкова болна, че не вярвахме, че ще се оживее.
Постоянно я приемаха в болница и трябваше да диша с респиратор.
Помислихме, че бременността не върви добре.
Лекарите я прегледаха и казаха, че ще е най-добре да направи аборт,
защото детето вероятно е мъртво.
В ония години нямаха скенер в болницата
и не можеха да разберат дали детето наистина е мъртво.
Решихме да я преместим другаде, където имат скенер.
Тя се чувстваше зле, имаше висока температура.
Прегледаха я, зародишът беше точно толкова голям.
Беше съвсем нормален и си смучеше пръста.
Решихме, че няма да прави аборт, а ще изчакаме.
След девет ужасни месеца на болести и кашляне и хоспитализации,
съпругата ми бе изпитана с новороденото,
а то беше най-ужасното бебе, което можете да си представите.
Бебето беше просто нетърпимо. Пищеше от сутрин до вечер.
За да го нахраним, трябваше да го повием в одеяло,
защото иначе размахваше ръце и драскаше.
Когато го слагахме да легне, то пищеше, пищеше, пищеше...
Люлеехме го непрекъснато, докато заспи.
Промъквахме се в леглото и се опитвахме да поспим, но то веднага започваше да пищи.
Това продължи месеци наред... пълен хаос.
Нищо не можеше да успокои това дете.
Двамата със съпругата ми се превърнахме в развалини.
Една нощ в 2:00 ч. сънувах, че ме душат.
Сънят беше толкова ясен, че се събудих облян в пот, а сърцето ми биеше като барабан.
Седнах и се опитах да се съвзема от кошмара.
Точно в този момент бебето започна да пищи все едно го убиват.
Втурнахме се към него, вдигнахме го и то започна да се тресе.
Температурата му се вдигна и то получи припадък.
Веднага го заведохме до болницата.
Там го прегледаха и се наложи да го поставят в хладилна камера, за да може да се охлади.
Животът му бе на косъм.
Възстанови се и го върнахме у дома - толкова нетърпимо, колкото бе и преди.
Няколко седмици всичко беше наред.
Една нощ точно в 2:00 ч. -
видяхме на дисплея на нашия часовник, че е точно 2 през нощта -
аз се събудих отново с усещането, че ме душат.
Побутнах съпругата ми и тя попита дали пак е онзи ужасен сън.
Малкият започна да пищи и ние се втурнахме при него.
Вдигнахме го и пак се случи същото.
Детето беше толкова зле, че не вярвахме, че ще оживее, докато го закараме до болницата.
Веднага след като започваше да пищи,
температурата му се повишаваше и то губеше съзнание.
В болницата ни опознаха толкова добре, че му приготвиха специално място.
Не знаеха какво му има и никога не откриха.
При един случай докторът каза, че трябва да му пробият черепа,
тъй като може би нещо не е наред с черепно-гръбначните флуиди
и детето има някаква мозъчна инфекция, която причинява всичко това.
Спомням си, че когато го водех в тази болница - а то беше просто едно бебе -
лекарите казваха, че това е невероятно.
Четирима възрастни трябваше да държат това дете.
То беше на по-малко от година, а четирима го държаха, защото то ги удряше.
Със сигурност това малко същество бе завладяно от демони.
Можете да се опитвате да намирате обяснение,
но ако се случва месеци наред и точно в 2:00 ч. и след това веднага има писък в съседната стая,
законите на статистиката ти казват, че дори да си атеист и да имаш научен подход,
двете събития са взаимно свързани.
Веднъж бях в болницата -
двамата със съпругата ми се редувахме, за да се грижим за малкия.
Спомням си, че преглеждах курсови работи,
когато изведнъж в хладилното помещение, детето започна да се тресе.
Получи един от поредните пристъпи.
Повиках сестрата и го вдигнах,
а то се тресеше толкова яростно, че си откъсна абоката.
Бяха му поставяли толкова много абокати,
че вече не можеха да намират вените по ръцете и краката.
Затова му го поставяха във вените по челото.
То се затресе така, че си отскубна абоката.
Държах едно дете с припадък и с отскубнат абокат, разкъсана вена и шуртяща кръв по лицето.
Гледката беше толкова ужасна, че просто ме влудяваше.
Но всичко се нормализира, върнаха го отново на мястото му и то оживя за още една нощ.
През онази нощ се запитах: Какво мога да направя?
Медицината не може да му помогне.
Отникъде нямаме помощ, а двете случки имат връзка помежду си.
Къде да намеря помощ при тази ситуация?
Казваха ми, че веднъж след като съм бил католик, оставам такъв завинаги.
И когато стоях в болницата през онази нощ и размишлявах -
за образите на католическата църква и нейната сила над демоните
и идеите за екзорсисти, които се пропагандираха тогава -
аз си казах: може би трябва да се върна към старата си църква и да ги помоля за помощ.
Взех такова решение, защото не виждах друг изход.
На следващия ден отидох в католическа църква,
там свещеникът стоеше и аз си спомням чашата му и бутилката с бренди.
Той не беше много трезвен.
Казах му, че съм католик, но не ходя на църква и имам един проблем.
- Е, добре, какъв ти е проблемът? беше много учтив.
Помислих си: но аз съм атеист и учен и не желая да говоря за такива неща.
- Ммммммм... добре де... Имам проблем у дома.
- Какъв проблем? - попита той.
Нещо свързано със странни явления.
- О, не, не, не... Не искам да се занимавам с това.
- Това не е в моята специалност. Дай ми името и телефона си и ние ще се свържем с теб.
Дадох му ги, а единственото, което бях казал, бе "странни явления у дома".
Върнах се вкъщи и си казах: Е, голяма помощ, няма що.
Не след дълго ми се обади друг свещеник, който звучеше като специалист.
Попита ме дали искам да се срещна с него в близкия манастир.
Отидох там и се срещнах с един възрастен човек.
Той правеше силно впечатление и наистина ме порази.
Каза ми да седна и тогава ми разказа какъв е проблемът у дома.
Останах с отворена уста. Ако имаше муха, сигурно щеше да влезе вътре.
Разказа ми, че Сатана се опитва да убие сина ми и че ние сме тероризирани.
Казах: Но това е невъзможно, откъде го знаете?
Никога не съм го разказвал на когото и да било.
- Няма значение как знам.
Знам също, че проблемът е толкова ужасен,
че ще трябва най-високите нива да те освободят от него.
Също така, ще трябва да проведем литургия в дома ти.
За мене е незаконно да провеждам литургия по домовете и ще ми трябва разрешение от епископа.
Вече имам разрешението - ето го.
И наистина имаше подписано разрешение от епископа за литургия в дома ми.
Знаел е предварително какво ще се случи, знаел е, че ще се нуждае от разрешение
и всички е било уредено, преди още да съм му казал какъв е проблемът.
Това наистина ме порази.
Казах му, че може да дойде у дома и да направи каквото е необходимо,
но моят проблем е, че съм атеист и не съм ходил на църква,
а сега той ще провежда литургия в дома, въпреки че съм бил толкова лош през годините.
- Е, със сигурност няма да си вече атеист - отговори той.
- А какво да правим с жена ми, след като тя дори не е католичка,
а е от холандските реформисти?
- Няма проблем - каза човекът.
Дойде у нас и поговори с жена ми и тя остана впечатлена като мене.
- А сега ме разведете из къщата.
Разведохме го и когато стигнахме до стаята на бебето, той започна да припада.
Не можеше да стои изправен на крака - беше възрастен човек.
Стоях зад него и се опитвах да го придържам.
Виждали сте го при тези служения, където хора падат назад и някой ги поема.
Точно това се случи - той трепереше и се потеше и сякаш наистина го биеха.
Успокои се и тръгна из другите стаи и накрая влезе в нашата спалня.
Отново започна да се блъска насам-натам, но този път не толкова силно.
Тогава ми обясни, че детската стая е най-лошото място в къщата
и сега трябва да изгоним духовете от цялата къща.
- Донесете ми малко вода - и ние донесохме вода.
Извади сол, която била някаква много специална сол за гонене на духове.
Със солта направи кръст във водата.
Имал и пръстен с реликва от определен светец, който бил много силен в гоненето на духове.
Свещеникът бе екзорсист на католическата църква в много страни - ирландец по националност.
Взе купата със светена вода и мина покрай всички прозорци и врати в къщата.
Навсякъде поставяше кръст.
Когато водата се изпаряваше, там оставяше малък кръст от сол.
Мина през цялата къща със светената вода, после остави купата
и каза, че ще извърши литургията в детската стая.
Докато се подготвяше - а ние имахме всякакви по вид домашни любимци -
всички животни се втурнаха точно в тази стая.
Казах си: Това е много странно. Той извърши литургията и каза преди тръгване:
- Сега трябва да поставиш следните неща над всяко детско легло:
Извади от джоба си амулети от Лурд, където се появила Дева Мария
и ми даде амулети от Лурд - те били истински, защото имало и фалшиви.
Ние трябваше да ги поставим над всяко детско легло.
Тогава направи нещо удивително.
Свали от врата си кръста на ръкополагането и ми го даде.
- Сложи този кръст над леглото на малкия. Не обичам да виждам дяволът да унищожава деца.
Окачихме го там. По онова време съпругата ми преподаваше в курс по керамика.
Беше направила красив голям съд и реши да го дари на свещеника.
Нали трябваше да се отплатим за извършеното от него.
Той отговори: Този дар е толкова ценен, че ще го дам на монахините в един манастир,
където те никога не излизат и не виждат цивилизация.
Тръгна си и ние бяхме в очакване през онази нощ.
Детето беше спокойно, не пищеше както обикновено.
Казахме му, че е време за лягане, което обикновено предизвикаше истеричен припадък.
Поставихме го в леглото, а детето току-що беше започнало да прохожда.
Преди детето се свиваше на кълбо и започваше да маха ръце, да пищи и да почервенява.
През онази нощ то легна по гръб и се засмя.
Разтвори ръце и започна да гугука като всички други деца, след което заспа.
За първи път в живота си спа цяла нощ.
Следващата нощ също спа, без да се събуди.
Също и следващата нощ, и следващата и цялата следваща седмица и месец.
И ето ме, високомерният учен, който знае всичко - отново има мир и спокойствие в дома си.
Тогава осъзнах, че не знам нищо.
Зададох си въпроса какво да правя.
В дома ми имаше огромен проблем и църквата го разреши.
Ще пренебрегна ли този факт или ще кажа:
Бог съществува и аз имам отговорности към Него.
Няколко месеца се борех със себе си, същото преживяваше и съпругата ми.
Реших, че нямам избор и трябва да се върна в църквата.
За щастие големият ми син бе на възраст, когато се нуждаеше от обучение за първо причастие
и така имах оправданието да отида на църква.
Когато отидох в църквата и някои студенти ме попитаха какво правя там,
аз можах да отговоря: "Синът ми има причастие."
Отново станах ангажиран по отношение на църквата.
Всяка неделя всички ходехме не службата.
Съпругата ми започна да казва, че това е правилният път.
Тя също беше посещавала църква, но не беше стигнала много далеч.
И тъй като царуваше мир и спокойствие у дома, ние се отпуснахме.
Един ден реших, че домът се нуждае от промяна.
Като типичен германец реших, че ако направим това или онова, къщата ще се обнови.
Покачих се на покрива да видя кои стени са носещи...
После разбих с чук всичко, което ми пречеше.
Решихме да преустроим цялата къща.
И го направихме. Събрах малко пари, нямахме сериозни проблеми.
Преустроихме цялата ни къща.
По време на ремонта трябваше да се срещна с един майстор.
Още не бях ангажиран с църквата.
Бях на етап: "Не съм сигурен, но..."
Майсторът дойде и ми каза: "Аз вървя с Господа!"
Спомням си как си помислих: "О, не, още един от тия!"
- Окей - ти вървиш с Господа, но аз искам просто една кухня -
по онова време бях много нагъл -
Той се съгласи, но предложи да ми даде една брошура.
Беше приятен човек... взех брошурата и я пъхнах в някакво чекмедже.
Той направи кухнята, къщата бе завършена и аз започнах отново да ходя на църква.
Това продължи цяла година.
Редовно ходех на църква.
Стоях там всяка неделна сутрин и се възхищавах на католическата църква.
Отново прочетох катехизиса заедно със сина ми.
Виждах един и същ ритуал, превръщането на хляба,
кутията с червената светлина...
Започнах да се питам защо Господ изисква повторението на едни и същи неща.
Защо е доволен от повторението на един и същ ритуал?
Бях убеден, че това е истината и че католицизмът е Божият представител на земята.
Нали католицизмът бе разрешил моя проблем у дома.
Исках да опозная този Бог.
Исках да разбера какво означава да имаш връзка с Него.
Наблюдавах харизматичното движение с падането в Духа и си казвах:
Не е ли това преживяването, което трябва да имам,
за да съм сигурен, че Бог съществува?
Аз всъщност не Го чувствах, не знаех къде е Той.
От другата страна, бях страшно скептичен и си казвах,
че хората си търсят религиозна патерица.
Един ден изнасях лекция пред първокурсници.
Бях говорил със свещеника за еволюцията и той беше потвърдил, че еволюцията е истина.
Не бе проблем да вярвам в еволюцията и същевременно в Бога.
Изнасях лекция пред първокурсници, като наблягах на еволюцията.
Едно младо момиче се изправи - наистина се изисква голяма смелост от първокурсничка.
- Извинете - каза тях.
- Да, какъв ви е проблемът?
- Това, което казвате противоречи на моята вяра. То е лъжа.
Вярвам, че Бог е сътворил небето и земята и Той е творецът на вселената.
Почти избухнах. Направо я унищожих. Присмях й се, довърших я.
Тя седна и се разплака, а аз си казах: "Браво, добре си свърши работата!"
Часът свърши, студентите бяха впечатлени от моето красноречие.
Бях доказал колко нелепи са убежденията на това младо момиче.
Върнах се у дома и... нали си спомняте, че имаше въпрос за съвестта.
Един глас не ми излизаше от главата. Разбирах какъв подлец съм в действителност.
Как можах пред всички да унижа това момиче?
Почувствах се наистина зле и съвестта ме изобличаваше.
Не знаех как да се справя и затова реших да го направя по типичния за католиците начин.
През обедната почивка на път за дома ще вляза в католическата църква,
ще поседя малко и вината ще изчезне.
Седнах вътре, пейките бяха свободни, но олтарът - заключен поради кражби.
Застанах там и се обърнах към Бога.
Погледнах към малката червена светлина, която означаваше, че Бог е там.
Останах учуден от това, че Той е заключен в малка кутийка.
Останах там, защото наистина изпитвах душевни терзания.
Казах си, че Бог трябва да е тук, защото направи чудни неща в дома ми.
Семейството се преобрази, съпругата ми пожела да си смени религията.
Бях извикал католическия свещеник у дома, за да я направи католичка.
По някаква причина той никога не успяваше да дойде,
но все още имаше планове да ни посети.
Стоях в църквата и се борех с Бога.
Казах Му, че изпитвам всичко това, но не знам къде е Той и че никога не съм Го срещал.
Знам, че в други църкви се случват вълнуващи неща, а тук се прави едно и също всяка неделя.
Къде си?
Казах си: Ако съществуваш, сега трябва да ми покажеш, защото не мога да те намеря.
С тези мисли се прибрах у дома и се почувствах малко по-добре.
Започнах да търся нещо из шкафовете и внезапно попаднах на брошурата.
Това се случи година, след като човекът ми бе дал брошурата.
Взех я и започнах да я чета. Брошурата бе на немски.
Тя бе разделена на три колони.
Божият закон бе на първата колона.
После законът според католическата църква.
И накрая - законът според лутеранската църква.
Обясняваше как заповедите са били променени от църквата и се посочваха библейски текстове.
Казах си: Каква е тази глупост? Пълен боклук!
Извиках към съпругата си: Имаме ли Библия у дома?
- Не, не мисля, че имаме Библия.
- Не може да нямаме Библия вкъщи. Ходим на църква цяла година и нямаме Библия?
Имахме доста книги по катехизис.
Отворих една книга и се уверих, че заповедите в брошурата са идентични с тези от катехизиса.
Спомних си за кутията, която ми беше оставена от една възрастна жена.
Бях я сложил в гаража, но знаех, че там има книги, а вероятно и Библия.
Прерових я и наистина открих една стара немска Библия.
Отворих я и видях, че десетте заповеди са различни от тези в катехизиса.
Това ме озадачи. Обадих се на дърводелеца и го попитах дали ме помни.
Той ми отговори:
"Знаеш ли, че цял ден се опитвам да ти се обадя, защото имам едно странно чувство."
- Би ли дошъл у дома. Ти ми остави една брошура и аз искам да поговорим за нея.
Това стана след една година.
Той дойде - наистина бе приятен човек - и ние започнахме да разговаряме.
Заговорихме се за Библията, за книгата Даниил и пророчествата от седма глава.
Прегледах я, правех си записки и така продължихме до 3 ч. сутринта.
За три дни минахме през Даниил и Откровение - всички исторически факти,
но аз не повярвах нито дума!!
Помислих си, че за да разреша проблема, трябва да проверя дали всеки факт е истина
и дали всички тези царе и царства са истина.
Отидох в историческия факултет на университета, после и в теологичния.
Взех всякакви възможни книги, за да проверявам, и наистина беше така.
Започнах да откривам, че ако го разгледаме в светлината на Библията,
малкият рог от Даниил 7 гл. не е някой друг, а самата католическа църква.
Какъв шок за моята система.
Проучих и протестантското становище, според което малкият рог е Антиох Епифан.
Прегледах всичко и установих, че това не е така, защото нито един от критериите не съвпада.
Разбрах и как Писанието е било променяно по някои въпроси.
За да бъда справедлив, поканих католическия свещеник у дома.
- Моля те, ела у дома, защото трябва да говорим по един въпрос.
Той дойде и съпругата ми също присъстваше.
Взех Библията, разгледахме подробно Даниил
и аз му показах промяната на заповедите и всичко останало.
Той отговори, че не може да разговаря по тези въпроси,
защото не е запознат с Библията.
Бях потресен - ето свещеник, който не е запознат с Библията.
Каза ми, че имат специалисти, които са запознати с Библията,
но за него това нямало значение, след което си тръгна.
Разговарях и със служители на други църкви - понякога по цели нощи - за малкия рог.
Когато обясняваха, че това е Антиох Епифан, аз им посочвах, че това не е възможно,
защото малкият рог идва след Рим и не е възможно да е по време на гърците.
Накрая и те се съгласяваха за малкия рог.
Бях изправен пред тази тежка дилема.
Дойде и най-лошото. Двамата с дърводелеца започнахме да разговаряме за съботата.
Проучихме всичко и аз му казах: -Но това е смешно!
Как е възможно да спазваш заповед, защото Господ бил сътворил за шест дни?
Това е нелепо, всичко се е появило чрез еволюция.
- О, не, появило се е чрез сътворение - каза той. - Бог го е създал.
Спомних си за момичето и пак възкликнах, че това е глупост.
- Ще ти го докажа!
- Добре, опитай.
И той се опита. На следващия ден дойде с купчина книги - всички за креационизма.
Спомням си как ги прелиствах в офиса си и бързах след лекцията, за да ги изучавам.
Върнах му ги много скоро.
- Какво мислиш по въпроса?
- Ами никога през живота си не съм чел повече глупости.
- Не се безпокой - ми каза той и донесе още една купчина.
Прочетох ги и всичко ми се стори толкова объркващо и нелепо.
Върнах му ги с обяснението, че са ненаучни и не мога да ги приема.
Спорехме за това дали Бог е творец.
Аз го убивах с наука, защото знаех всички термини, бях преподавател и еволюционист.
Знаех какво да правя, защото бях обучаван да оборвам хора, които се противят на науката.
Той се нервираше и един ден направо ми извика:
- Аз нямам проблем с креационизма! Ти имаш проблем, ти си го разреши!
Ето, че топката беше в мои ръце.
Междувременно, в дома ми отново започнаха да се случват разни неща.
Малкият ставаше непоносим всеки път, преди да легне.
Отново стана раздразнителен и започна да пищи.
Използвахме всяка спокойна минута със съпругата ми, за да изучаваме Библията.
Четях Библията и за два месеца трябваше да я хвърля, защото се разпадна.
Съпругата ми също четеше и имаше сериозен проблем с въпроса за съботата.
На нея й се струваше, че няма никакъв смисъл и идеята е глупава.
В работата ми никой не знаеше какво става с мене.
Веднъж отидох на работата и секретарката на факултета дойде
и ми каза, че ми носи нещо за четене.
Връчи ми дебела папка с документи.
Когато ги прегледах, открих, че това е дълго изложение против съботата,
написано специално против адвентистите от седмия ден.
Това ме учуди, защото никой в работата ми не знаеше какво става с мене.
Учените никога не биха признали, че мислят и говорят за религия.
Това би било смешно - всичките ми колеги бяха атеисти.
Казах си: Какво да правя с това? Нямам време, защото се занимавам с еволюцията.
След това дадох папката на съпругата ми.
- Вземи я, може би тук има нещо, което да ни посочи изходен път.
Съвсем добросъвестно проучи всичко
и докато аз се борех с еволюцията, тя се бореше с папката.
Един ден ми каза: Проверих всяко твърдение и го сравних с Библията.
Този документ ме убеди, че съботата е истина.
Впечатляващо. Документ написан против съботата, я убеди, че съботата е нещо важно и истинно.
Аз обаче все още имах проблем.
Как да спазвам един ден заради сътворение, което е продължило милиарди години?
Топката беше в моето поле и в този момент всичко в дома ми започна да върви наопаки.
Когато вземахме Библията, малкият изпадаше в истерия.
При всяка наша свободна минута той изпадаше в истерия.
Веднъж взе бутилка вино и я счупи на пода - аз чух шума и се втурнах в стаята.
Той ходеше по стъклата и краката му бяха нарязани, а палецът - почти откъснат.
Заведохме до болницата, зашиха пръста и от тогава пак настана кошмарът.
Аз се борех с въпроса за съботата.
Един ден влязох в еволюционната библиотека, която беше най-голямата в южното полукълбо.
Трябва да има разрешение. Казах си:
Господи, ако има нещо погрешно в еволюцията, което аз не съм открил, моля Те, покажи ми го.
Влязох в библиотеката и взех една книга, но на излизане един колега ми каза:
Спри, трябва да вземеш същата книга, но едно ново издание от задните лавици.
Взех и старото издание и излязох с двете под мишница.
Започнах да ги чета.
Четях и двете едновременно.
В старата се казваше, че китовете са голям проблем.
Те се появяват сред фосилите внезапно и напълно оформени и няма доказателство,
че едното е произлязло от другото.
Второто издание заявяваше с научна терминология, че китовете имат древен произход
и са еволюирали от това и онова...
Сравнявах моделите.
Старото издание признаваше проблема, а новото - не.
Тогава ми просветна, че тук има нещо нередно и фалшиво.
При всяко влизане в библиотеката се случваше някакво чудо.
Вземах книга, а веднага след нея - друга книга, която я опровергаваше.
Много скоро натрупах цяла купчина трудове.
По онова време изнасях лекции по генетика. Започнах да осмислям фактите.
Прегледах материалите по генетика и започнах да разсъждавам за проблемите.
Съвсем обективно проучвах проблемите.
Получи се такъв дълъг списък с проблеми, че самият аз останах удивен.
Нещо ми е помагало, защото списъкът беше неописуемо голям.
Една нощ вкъщи детето отново лудееше, легнахме си и точно в 2:00 ч. имах сън.
Сънувах, че ме душат. Малкият изпищя в стаята, ние изтичахме и отново се случи същото.
Този път не беше толкова болен, че да го водим до болницата - само висока температура.
Обадих се на дърводелеца и му казах, че се случват странни работи.
Знам от Писанието, че католицизмът не е Божията църква.
Накрая с неохота му разказах макар и не всичко и той каза: "Не се безпокой, ние ще се молим."
Това СПРЯ! Но след седмица се случи отново... в 2:00 ч.
Тогава не знаех, че е казал на група хора да се молят всяка нощ в 2:00 ч.
Съвсем старателно нагласявали будилниците и ставали в 2:00 ч.,
за да се молят за непознато семейство.
Настъпи период на спокойствие, през който изучавахме Библията.
Веднъж една жена решила, че след като е спокойно, няма нужда да се моли повече.
И тогава се случи.
Бог не се е нуждаел от молитвата на тази жена, но така ми е дал уроци,
които да ми потрябват по-късно.
Бог е желаел да има единство между вярващите и всички да са единни по даден проблем.
Това бе урок и за тях, и за нас.
Дойде моментът, когато разбрах, че не мога да живея в постоянно колебание.
Или това е истината - а аз го бях проверил,
бях разговарял с учени за гръцкото значение на тази или онази дума...
бях проверил и историческите факти и пророчествата и просто нямаше друго логично обяснение,
бях проверил и какво твърдят различните църкви.
Знаех, че трябва да взема решение и накрая се реших -
независимо колко отхвърлена и странна да изглежда тази църква.
Първия път, когато видя адвентисти, жена ми избухна в сълзи.
Те се хранеха толкова различно и бяха толкова различни от нас.
Спомням си за човека, който ми каза: "Би ли желал да дойдеш на една от нашите служби?"
И си казах: Но тогава е моят свободен ден и аз се разхождам по джинси, тениска и джапанки.
Няма да отида в която и да е църква, ако не съм облечен точно по този начин,
защото ходех в католическата църква по джинси, тениска и джапанки.
Той каза: "Няма проблем, ела."
Влязох в адвентната църква, седнах отзад и погледнах към всички тези хора с костюми и връзки...
Всички ме разглеждаха, но наистина бяха приятни хора.
Не ми хареса как изглеждат - бяха толкова различни.
Приятелите ми бяха груби, шегуваха се просташки, а там всичко беше различно.
Съпругата ми се разплака, защото този начин на живот не й харесваше.
Исках си стария живот пред басейна, с бира в ръка, с компания и парти.
А те бяха толкова различни, че човек си казва, че никога няма да е щастлив там.
Тя рева, рева, рева... но знаеше, че ще се върне там.
Веднъж реших, че не мога повече да издържам в работата -
цялото това еволюционно учение.
Случи се още нещо странно.
Бях помолен от декана да водя дискусионна група по еволюция.
Със завършващите студенти.
Всички се редувахме, но моят ред беше след месеци.
Това бе голям проблем.
Ще го направя ли, като лъжа и се правя на такъв, какъвто не съм?
Или ще застана твърдо зад това, в което вярвам?
Бях толкова изплашен.
Какво е да се изложиш пред колеги, след като си бил толкова близък с тях?
Наистина болезнено преживяване.
След голяма вътрешна борба реших да го направя.
Моите нови приятели,които вече не ми се струваха толкова странни, щяха да се молят.
Влязох в залата, целият състав бе там заедно с всички дипломанти.
Обикновено се започва с лекция и после се преминава към дискусията.
Започнах лекцията, превключих на тема гени и посочих всеки проблем поотделно.
Минах през цялото обяснение за гените така, както го бях систематизирал по онова време.
Накрая заявих: Следователно еволюцията не е възможна.
Първо настана гробна тишина, а после сякаш адът се отвори.
Един от моите колеги почервеня, започна да ми крещи
и от устата му буквално излезе пяна.
Беше просто обезумял, направо невероятна гледка.
И тогава една студентка - (интересно е как тези неща се случват)
младо момиче - стана и каза, че иска да вземе думата.
Погледна преподавателите и каза: Когато дойдох в този университет,аз вярвах в Бога,
имах добър живот, вяра в Бога, а сега не вярвам в нищо.
Загубих вярата си, животът ми се разпада,
а вие сте тези, които ми ограбихте вярата.
И сега, доктор Файт със своята лекция ми показа, че вие сте ме заблуждавали.
Можете ли да си представите какво се случи в този факултет?
Това бе краят. Животът ми не струваше и цент,
поне що се отнася до доверието в моите научни познания.
Аз бях свършен.
Ако тръгнех по пътеката, моите колеги се обръщаха и тръгваха в друга посока.
Реших че не мога да продължа в университета...
Ние бяхме провели събрание, на което бяхме решили,
че основата на всяка наука трябва да е еволюцията.
Разбира се, аз не можех да се съглася и реших, че ще напусна.
Подадох си оставката, но деканът ми каза:
"Не можеш да го направиш!" Имах много студенти и бях доста популярен сред тях.
Повечето завършващи бяха под мое пряко ръководство.
Ректорът на университета ме извика.
Трябваше да отида при него.
О, какво да правя, никога през живота си не бях носил костюм?
Можете ли да повярвате, че дори си купих костюм за срещата с ректора?
И когато облякох онзи глупав костюм, една мисъл ме удари като чук по челото.
Нещо съвсем лично. Казах си: Виж какво правиш, идиот такъв.
Обличаш костюм за среща с човек, а носиш джинси и тениска за срещата с Бога.
Това е съвсем лично, нямам нищо против, ако човек ходи на църква с джинси.
Тази мисъл направи ме срази.
Влязох при ректора, седнах срещу нещо и започнахме да разговаряме... цял час.
За университета беше трудно да ме освободи, защото имах толкова много студенти.
Разговаряхме, говорихме ...
Накрая ми предложи:
Какво ще стане, ако просто се съгласиш да не предизвикваш повече вълнения?
Тогава може би ще ти предложим нещо по-добро.
Значи професорска длъжност.
Все още бях млад и щях да стана най-младият професор в университета.
Отговорих: "Цената е прекалено висока! Напускам при всяка ситуация."
- Интересно, - каза той. - Според тебе кой притежава истината?
Стоях там напълно смутен.
Ще призная ли, че вярвам, че някаква малка секта,
която хората мразят, притежава истината?
И ще кажа това на човек с висока положение в университета и в правителството?
Започнах да заеквам... всъщност не си спомням какво му казах.
Той продължи: Не искам да чуя това.
Искам да знам кой според тебе притежава истината?!
Отново същото заекване.
Пак ме спря: Не, не това. Искам да знам кой според тебе има истината.
Започнах, но някак си чух в съзнанието си как петелът пее.
Три пъти, сетих се аз.
Накрая заявих: Мисля, че Църквата на адвентистите от седмия ден проповядва истината.
"Вече съм свършен", помислих си аз.
Той не коментира нищо повече:
"Благодаря ти, поздравления за твоя избор, надявам се всичко да е наред."
Напуснах университета, обявих къщата за продан
и първият човек, който влезе в нея, я хареса и я купи.
Имах пари, но знаех, че реномето ми на учен е свършено
и съм напуснал университетската кариера заради вярата си, но Бог ще се погрижи за мен.
Нещата ще се оправят, ще взема парите и ще направя нещо голямо с тях.
Ще си купим ферма, ще наемем хора, ще свидетелстваме и ще направим велики неща.
Събрах няколко мъже,
засяхме жито и то порасна толкова високо,
че фермерите от района
идваха при нас и казваха,
че след като съм работил в университет, сигурно знам някакви тайни.
Правим същото като вас но...
Мислех си, че сега живеем с Бога и затова житото расте по-добре от тяхното.
Ако и вие станете като нас и вие ще имате по-добри резултати...
След като човек стане християнин, всичко тръгва по мед и масло.
Бях доволен, че съм извън университета и че сме на ново място и работим.
Парите ни бяха инвестирани в земята, бяхме взели и заеми, за да извършим всичко необходимо.
И тогава долетя ято птици, каквито не сте виждали през живота си.
Те пренебрегнаха всички ферми с дребната пшеница, а моята превърнаха в свой дом.
Останаха само стеблата.
Тогава всичко тръгна наопаки.
Започнаха санкции против Южна Африка и икономиката се срина.
Лихвите се вдигнаха от 3-4 процента до 28-36 процента.
Дори малките заеми се превърнаха в кошмар.
Единственото ни препитание бе отнето и ние бяхме напълно съсипани.
Всичко, което притежавах, просто изчезна и сякаш мина като вода през пръстите ми.
Всичките ми "патерици", на които се подпирах, изчезнаха.
Птиците изядоха всичко
и аз извиках към Бога: Как можа да ми го причиниш?
Как можа да ме унищожиш, как допусна това да се случи?
Не мога да си изкарвам прехраната. Нямам абсолютно нищо!
Реномето ми на учен е стигнало дъното.
Никога не мога да се върна на предишната си работа.
С мене е свършено.
Положението ставаше по-лошо... и по-лошо.
Накрая останахме без нищо, нямахме дори храна.
Събрахме се със съпругата ми и децата да обсъдим какво да правим.
Ако това е истината, а аз не вярвам, че всичко, което ми се случи е от дявола...
Когато взех решение,
най-малкото дете се промени и стана напълно различно.
Преди не беше болно, но имаше мрачно изражение.
Промени се до такава степен, че стана най-доброто дете в дома ни.
Бе удоволствие да сме около него.
Знам, че случилото се преди беше уловка.
Знам, че според Библията Веелзевул не може да изгонва Веелзевул.
Това, което се случи в дома ми, показва, че всъщност Веелзевул не е бил изгонен.
Когато католическата църква дойде и си изпълни ритуала,
Сатана е казал на демоните си да отстъпят.
И когато те отстъпят и детето се успокои,
ние бихме били хванати в капана два пъти по-силно от преди.
Така и се случи!
Но след като взехме нашето решение, детето беше напълно излекувано.
То е най-духовното от децата ми.
Толкова е различен, че знам със сигурност, че това е от Бога.
Интересно е че същият католически свещеник след повече от година
съвсем внезапно ми се обади по телефона.
Аз все още се борех дали да взема решение. Той ми се обади и ми каза:
- Аз съм отец Х.
- Да, това е малко необичайно, защо ми се обаждате?
- Знаеш, че баща ти почина. Той има ужасни проблеми в чистилището!
Наистина го каза!
- Но откъде знаете? - Вече бях изучавал въпроса за състоянието на мъртвите.
Знаех какво става след смъртта и затова попитах: "Откъде знаете?"
- На монахините, които никога не виждат света,
бе съобщено от другия свят, че баща ти е в беда заради тебе!
Трябва веднага да се върнеш в църквата,
да започнеш да се молиш и да участваш в литургиите.
- Благодаря много за информацията, - отговорих аз и затворих телефона.
Тогава си казах: Ти, Сатана, си закъснял! Много си закъснял!
Човек наистина бе добър.
Знам, че е измамен и се надявам Господ да го доведе към по-добър живот.
Ето ме и мен, със съсипана кариера, изолиран, обект на подигравки за академичния свят.
без пари...
Коленичихме и се позовахме на всички библейски обещания.
Господи, Ти си обещал и Ти ще се погрижиш за всичките ни нужди.
Обещал си, че децата на праведния нямат да просят по улицата.
Нямаме изход. Нямаме пари, храна, но вярваме в Твоите обещания.
Написахме едно писмо с всички обещания и заявихме:"Ти не можеш да лъжеш!"
Тези обещания са за нас. И ако животът ни е разбит, значи си приготвил нещо друго за нас.
Легнахме си и на следващата сутрин телефонът иззвъня в 8 ч.
Обади ми се професор от друг университет и ми съобщи,
че един от неговите колеги трябва да отсъства цяла година.
Имали нужда от човек, който да го замести незабавно,
и то точно по предмета, който аз преподавах.
- Добре, какво очаквате от мене?
- Можеш да дойдеш да преподаваш!
- Амиии.... Оня въпрос?
- Няма значение, стига де се придържаш към науката, можеш да преподаваш при нас.
Ние сме в затруднение, имаме нужда от човек и знаем, че си на разположение.
- Това е страхотно, благодаря много, кога започвам?
- Трябва да бъде прието в комисията, вероятно след три месеца.
Затворих телефона и си казах:Ти се опита, Господи, но след три месеца ще съм умрял от глад!
Бях отчаян. Но само след 20 минути телефонът отново звъни. Същият човек.
- Случи се нещо странно.
- Какво?
Отидох в офиса на ректора,
за да подпише документите, и той каза, че няма време за комисии.
"Какво искаш?" - попита ректорът.
Обясних му, той подписа и каза, че си назначен и можеш да дойдеш още утре.
- Добре, кога започвам? - това се случи в четвъртък.
- В понеделник. Започваш в понеделник.
- Започвам в понеделник? - Намирах се в малко градче,
имах ферма и крави, бях банкрутирал.
А кой ще се грижи за тия крави?
Десет хиляди проблеми, които да бъдат разрешени за един уикенд.
Просто невъзможно.
Затворих телефона и казах на жена ми: Получих работа в университет!
Може би само за година.
Започвам в понеделник, но кой ще се погрижи за всичко останало?
Помолихме се и казахме:
Господи, Ти даде едно решение и със сигурност знаеш и останалите решения.
Току-що бяхме свършили с молитвата, когато на вратата се почука.
Там стоеше младо семейство.
Казаха ни, че са фермери от друга държава в Африка и че са адвентисти от седмия ден.
Работели за друг фермер, който им казал,
че ако не искат да работят в събота, трябва да напуснат.
Те загубили работата си, защото спазвали съботата.
Той каза: "Нямам къде да отида, няма къде да спя."
- Искате ли да живеете в тази ферма? - попитах аз.
- Разбира се!!!
- Но аз не мога да ви плащам.
- Няма нужда да ми плащате. Мога ли да живея тук?
- Можете да живеете тук и каквото изкарате, остава за вас.
Помислих си, че ще плащам лихвите от заплатата си.
Ето как всичко се оправи за 24 часа.
Във фермата имаше човек, който искаше да живее там,
без да му се да плаща нищо и да се изхранва от приходите,
а аз си имах работа в университет.
Отидох там и започнах да преподавам.
През първите няколко седмици нямах заплата, нямах и пари.
Друго чудо - намерих къща в средата на месеца и не се налагаше да платя до края на месеца.
Децата отидоха на училище и получиха униформи, която трябваше да бъдат платени в края на месеца.
Нямах нито стотинка, за да купя дори малко количество храна.
Не казвах на хората, че имам финансови затруднения.
Качихме се в колата и бяхме на път да изразходваме последните литри гориво.
Дъщеря ми възкликна: "Какво е това тук?", след което извади 150 ранда - около 150 долара.
Ето ги, паднали са на пода.
Не знам как са попаднали там, но това ни помогна до получаване на първата заплата.
Уверявам ви, че това е самата истина.
Имаше периоди на големи трудности.
Нямахме никакви пари, защото всичките ми доходи отиваха за изплащане на лихвите.
Имаше и моменти, когато нямахме храна.
Един ден бяхме застанали около масата, без да имаме никаква храна.
Молехме се и благодаряхме за това, което ЩЕ ПОЛУЧИМ. Наистина беше така.
Позвъни се, отворихме и навън нямаше никой, но пред нас имаше кошница с храна. И това е факт!
Ако познавате живия Бог, пътят ви може да не е постлан с цветя.
Сигурно няма да имате най-доброто от това, което желаете,
Но храната и водата ви са осигурени и Той ще се погрижи за вас.
Преподавах в университета само от три месеца, когато избухнаха бунтове.
Пълен хаос в страната - навсякъде бунтове.
Директорът нареди изпитите да се отложат.
Някак си те не съвпадаха с моята програма.
Един ден отидох по-рано и всичките ми изпити бяха в този ден.
Деканът ми се обади и аз го попитах какво да правя. Вече съм приключил с всичко.
Цели шест седмици нямаше какво да правя, а наоколо само бунтове.
Деканът ми каза: Върви си.
Ако искаш, отиди на луната, само се върни след 6 седмици.
Междувременно беше уредено да пътувам шест седмици в САЩ и в други страни,
за да проуча всички вкаменени гори.
Бях им казал, че това е невъзможно.
Току-що бях започнал работа и не бих могъл да кажа на шефа си,
че няма да ме има шест седмици.
Ето че получих и шест седмици.
Отидох на експедиция и вие видяхте много от диапозитивите.
Мога да ви разказвам една история след друга. Мога да ви държа тук цяла нощ.
Господ се намесваше с такава сила в живота ни.
И когато отново започнахме нормален живот в университета,
там започнаха да ме уважават заради научните ми постижения.
След време ми дадоха постоянна позиция.
Започнах от дъното, станах асистент, след това професор, а после и ръководител катедра.
И всичко това се случваше въпреки моята вяра и въпреки онова, което казвах.
Ако смяташ, че Бог не може да се погрижи за теб, бъди сигурен, че е способен да извърши всичко.
Преподавам в светски университет и съм професор и ръководител на катедра "Зоология".
Преподавам и проповядвам креационизъм, което е нещо невъзможно и непонятно.
И въпреки това заемам тази длъжност.
Никога не се плашете да застанете на страната на Бога и на Неговата истина.
Ако сте искрени, Бог ще се погрижи за всичките ви нужди.
Не знам дали това ще продължава винаги. Рано или късно някой ще затвори кранчето.
Няма значение, Господ ще приготви нещо друго
И Той предлага същото на всеки от вас.
Направете решителната стъпка за това, което е право.
Вършете това, което е право и Бог ще изпълни всяко едно от Своите обещания.
Благодаря ви.