Ако искаме да отидем на небето,
имаме нужда от цялостно преобразяване.
Нуждаем се от него като отделни личности и като църква.
Дошло е времето да говорим за тези неща.
Казано ни е, че прямото свидетелство ще предизвика пресяване.
Удивителните открития И Пастор Уолтър Файт
представят поредицата
„Цялостно преобразяване”
Ще трябва да постигнем цялостно преобразяване.
МОЙ СИ ТИ
Хубаво е да съм тук.
Ще говорим по много въпроси и хората си задават въпроса:
Защо трябва да има още една поредица?
Този човек не предизвика ли вече доста неприятности по света?
Отговорът е: „Не!”
Имаме нужда от още една поредица.
Първата поредица беше озаглавена „Истината има значение”.
Състоеше се предимно от библейски уроци.
След това създадохме размирната серия „Тотална атака”.
Една от думите е същата в двете поредици.
Тотална.
Тотална атака.
Занимаваше се с външния свят и това, което се случва по света.
Странно беше, че мнозина вътре в църквата се обезпокоиха повече от външните.
Тази поредица поставя под въпрос това, което се случва по света.
Поставя под въпрос и достоверността на това, на което ни учи светът.
Довежда хората до момент, когато трябва да избират между две възможности.
Това е всичко.
Просто разтърсва ума и ви подканя сами да проучите.
Няма натиск, изборът е ваш.
Никой не ви принуждава, ето фактите, правете с тях каквото пожелаете.
Такава беше „Тоталната атака”.
Поредицата не беше за хора в църквата.
Често ми се обаждат, пишат ми писма: Как се осмеляваш да говориш такива неща?
Питам: Защо гледате, темите не са за вас.
Стойте си у дома, изключете телевизора.
Това е за външните, които идват и хлопат на вратата, за да попитат какво става вътре.
Темите бяха за тях.
Когато поредицата се изчерпа, създадохме нова, озаглавена „Нов живот за Реформацията”.
Това пък за какво е?
Дойдохме малко по-близо до нашия дом.
Темите бяха за църквите.
Предимно за реформираните църкви,
за да им напомни какви са били някога и къде са сега.
И да им зададе простички въпроси:
Дали кръвта на всички онези реформатори е била пролята за нищо?
Напразно ли е било всичко?
Всички те ли са били на погрешен път?
Дали са умрели заради някаква митология?
Или може би са знаели нещо важно?
Ако са знаели нещо важно, дали то е библейско?
Ако е библейско, защо днес вече не е важно?
Тези въпроси не са ли съвсем логични?
Ние ги зададохме.
Мнозина в църквата отново бяха обезпокоени.
Казах: Но, моля ви се, това не е за вас, а за реформираните църкви.
Питам тях.
Някога сте били тук, сега сте там.
Питам ги, защо сте там, след като някога сте били тук.
Логичен въпрос.
Това беше поредицата „Нов живот за Реформацията”.
Следващата поредица е плашеща.
Сега вече се връщам у дома.
Задавам въпроса: Скъпи адвентисти от седмия ден,
къде сте вие в потока на времето?
Къде сте били някога и къде сте сега?
Какво възнамерявате да правите в бъдеще?
Ако първата предизвика вълнички,
а втората предизвика вълни,
не знам какво ще се случи с третата.
Ще почакаме да видим.
Искам да изясня моята позиция.
Аз съм християнин адвентист от седмия ден.
Всъщност, аз съм пастор адвентист от седмия ден
в църквата на адвентистите от седмия ден.
Не защото адвентистите са толкова велики, интелигентни и изпълнени с познания.
Библията има какво да каже за нашата църква.
Но защото те проповядват истината.
Или най-малкото, имат истината, записана в техните доктрини.
Аз подкрепям тази истина, подкрепям и тази църква.
Станах адвентист от седмия ден като първо ритах и пищях.
Ще отида още по-далеч, понякога съм много палав.
Аз съм адвентист от седмия ден не заради адвентистите, а въпреки тях.
Това палаво ли звучи?
Да, така е.
Срещнах най-прекрасните хора в тази църква.
Сблъсках се и с най-страшната опозиция в тази църква.
Смятам, че имам поне малка квалификация да говори по тези въпроси.
След като самият аз съм ги изпитал и преживял.
След като самият аз изминах този път
и все още стоя в църквата въпреки всичко, което се е случило.
За мене това е важно.
Защо е толкова важно, че имам желание да направя поредица лекции
и да поставя главата си на дръвника?
Защо ми е да го правя?
Да не би да ми харесва да ме наказват?
Защо ми е да правя нещо подобно?
Ще ви кажа защо.
Не десетки или стотици, а хиляди хора ми казват:
„Защо да се присъединявам към тази църква?”
Това, за което говорите, не го ли намираме и във вашата църква?
Защо да ставам адвентист от седмия ден?
След като съм избягал от бъркотията на света, откъде да знам, че не влизам в още по-голяма бъркотия?
Как да разбера?
Понякога е много трудно, в светлината на събитията по света,
да убедим хората, че това е правилното за тях.
Защо да го правят?
Опитвам се да им дам причина да го направят въпреки всичко.
Вижте бедната ни църква.
Вижте нейното състояние.
Колко хора са я напуснали
и са образували малки групи тук и там по различни причини.
Някои намират тази здрава църква полузаспала...
Извинете, не полузаспала, а напълно заспала.
Или я смятат за стоическа, или за скучна.
Искат да я оживят и организират църкви на празнуването.
Накрая излизат от нашите редици.
Много църкви по света започват по този начин и се разпадат.
Не е ли трагедия?
Има и от другата крайност. Казват: Вижте всички тези нечестивци в църквата.
Повдигат вежди и показват дълъг списък от всички грешки и заблуди.
Отделят се и казват: Нуждаем се от реформиране.
Наричат се с всякакви имена.
Формират собствени групи и стават съвършени.
Има и такива, не е ли така?
Те са навсякъде, те са съвършени.
И аз трябва да се занимавам с тях.
Да, трябва да се занимавам с тях и да си поставя главата на дръвника.
Ще започнем внимателно.
В първата тема ще се запитаме къде ни е мястото?
Кой контролира всичко?
Ще разгледаме нещо, което ще накара Библията да оживее пред нас.
Тази прекрасна тема, наречена символизъм.
Просто не разбирам как Бог е успял да го направи.
Ще трябва да дискутирам този въпрос няколко хиляди години.
Как е успял да опише хода на историята, спасителния план
с всичките му проблеми и всички нюанси и сложни взаимовръзки?
Как го е записал в живота на отделни личности,
за да бъде представено чрез символи?
Как е успял?
Как е могъл да го впише не само в живота на отделни личности,
но и в цялостната история на църквата във всеки етап от нейната история?
Как е успял?
И накрая, как е успял да отнесе целия този символизъм
към църквата на последното време, без да изпусне дори йота?
Това прави Библията и животът на хората и на църквите в Божието семейство божествено вдъхновени.
Нещо свръхестествено, което никой ум не може да обхване.
Никоя религиозна книга не може дори си мечтае да се сравнява.
Това прави Библията живо Божие слово.
След като го казва един бивш атеист, значи наистина е важно.
Не можете да се отнесете към Библията като към сборник с разкази.
Всяка история разказва история.
И не само разказва история, но и преживява една история.
Можете ли да си го представите?
Представя нагледно дадена история.
Представя нагледно и една по-висша реалност.
Накрая просто казвате: Прекланям се пред Небесния Бог.
Това надхвърля моя разум.
Ако Бог може да направи това с живота на хората,
ако може да го направи с църквата,
ако може да го направи, без значение какви са историческите обстоятелства,
може ли да го направи с мене и с тебе?
Все пак, това е обобщението.
Ако искаме да отидем на небето, ние се нуждаем от цялостно преобразяване.
Нуждаем се от него като отделни личности и като църква.
Дошло е времето да говорим за тези неща.
Казано ни е, че прямото свидетелство ще предизвика пресяване.
Нима искам да видя хората пресети?
Не!
Искам ли да видя врагове, които да бъдат отстранени от църквата?
Не!
Искам ги преобразени.
В някои фази от живота на Давид, любимият му тест е бил:
„Как мразя със съвършена омраза тези, които Те мразят!”
Не го ли е казал?
Да, казал го е!
Исус обаче идва и го обяснява.
Благославяйте тези, които...
ви хулят, преследват.
Обичайте хората, които правят тези неща.
Веднъж един човек се изправи по време на лекция.
Това се случи съвсем наскоро, може би преди седмици.
Направо избухна. Това се случи в африканска страна.
Беше член на група, която се е отделила от църквата,
тъй като църквата очевидно е така паднала.
Разказа ми за всички нередни неща.
Направи го публично.
Слушах го известно време. Той възкликна:
Обичам истината, а всички тези хора я потъпкват.
Отговорих му: Братко, лесно е да обичаш истината.
Лесно е да обичаш и Исус.
Това не е тестът за тебе.
Опитай се да обичаш братята.
Това е твоят тест.
Точно това е много трудно.
Попитайте всеки, когото са настъпили по мазола.
Трудно е да обичаш, но точно това трябва да правим.
Трябва да извършим цялостна промяна.
С това въведение искам да ви попитам: На кого принадлежите?
Нека използваме малко символизъм и да намерим някаква връзка като встъпление в този курс.
Римл. 12:2: „И недейте се съобразява с този век, НО СЕ ПРЕОБРАЗЯВАЙТЕ
чрез обновяването на ума си, за да познаете от опит какво е Божията воля -
това, което е добро, благоугодно на Него и съвършено.”
Не само външните, но и самият аз.
Това ще трябва да открием: Каква е Божията воля?
Ако не постигна това преобразяване, няма да разбирам.
Няма да мога да правя разлика между добро и зло.
Значи това е нещо абсолютно необходимо.
Исая 43:1: „Творецът ти, Якове, и Създателят ти, Израелю:
Не бой се, защото Аз те изкупих. Призовах те по име; Мой си ти.”
На кого принадлежите?
На Христос!
Въз основа на какви критерии?
Вие сте Негови по сътворение.
„Аз те създадох.”
Вие сте Негови и по изкупление.
Той ви е изкупил, платил е цената.
Вие сте двойно Негови, не сте свои си, купени сте с цена.
Не мога да съм такъв, какъвто съм бил преди.
Страхотно е да направите прехода.
Бях атеист, сега съм вярващ.
Чудесно.
Вярвах в еволюцията, сега вярвам в сътворението.
Страхотно.
Не вярвах в Исус, мислех го за мит и за жалката история на някакъв захаросан бог.
Сега вярвам в Исус и в спасителния план.
Спасен ли съм чрез този преход?
Да или не?
Спасен ли съм чрез познанието си?
Не!
Лесно е да вярваш, че се спасяваш чрез познание.
Така само променям някакви параметри в ума си.
Вярвах в едно, сега вярвам в друго.
Това не ме спасява.
Важно е да вярвам в истината.
Откъде да знам как да стигна някъде, ако нямам карта?
Всички тези неща са важни, но те не ме спасяват.
Ако имам лекарство и вярвам в него, но не го приема, то може ли да ми помогне?
Очевидно не. Трябва да го приема.
Аз съм Негов по сътворение и по изкупление.
Това означава, че не принадлежа на себе си, а на Него.
Това носи определена отговорност.
Битие 1:1: „В начало Бог...”
Преди Него не е имало нищо.
Един стих взривява цялата философия на съвременното човечество.
Само един стих.
Вярвам ли в него?
Да, със сигурност вярвам.
Какво е сътворил? Небето и земята.
Еф. 3:8, 9: „На мене, най-нищожния от всички светии...”
Ето нещо важно. Той се принизява.
„... се даде тази благодат, да благовестя между езичниците неизследимото Христово богатство.
и да осветлявам ВСИЧКО в наредбата относно тайната,
която от векове е била скрита у Бога, Създателя на всичко [чрез Исус Христос].”
Ако ползвате „приетия текст”, иначе може да става въпрос за всеки.
3:10-12: „... така че на небесните началства и власти да стане позната сега
чрез църквата многообразната премъдрост на Бога, според предвечното намерение,
което Той изработи в Христос Исус, нашия Господ,
в Когото имаме своето дръзновение и достъп с увереност чрез вяра в Него.”
Това е християнството.
Трябва да го вярвам.
Трябва да вярвам от цялото си сърце.
Да вярвам откъде идвам и че съм Негов по сътворение;
че Той не е някакво митично същество, а е жив
и аз имам дръзновение и достъп до Него с увереност.
Това е християнството - жив принцип, а не някаква мъглява вяра.
3:13: „... по която причина ви моля да не се обезсърчавате
от моите скърби заради вас, тъй като те са за ваша слава.”
Колко от вас са имали истински неволи, истински трудности?
Колко от вас са били питали: Какво си сгрешил?
И сега се обаждат по телефона и питат: Какво си сгрешил?
Защо жена ти си счупи крака, защо ти се случи онова нещо?
Сигурно нещо си сгрешил.
Философията ми се е променила изцяло.
Ако всичко върви зле, значи постъпвам правилно.
Понякога не ви ли се струва, че е така?
3:15, 16: „... от Когото носи името си всеки род на небесата и на земята,
да ви даде, според богатството на славата Си, да се утвърдите здраво
чрез Неговия Дух във вътрешния човек...”
Ето къде трябва да стане промяната.
17, 18: „... чрез вяра да се всели Христос във вашите сърца, така че вкоренени
и основани в любовта, да бъдете силни да разберете заедно с всички светии
какво е широчината и дължината, височината и дълбочината...”
Но това е нещо невероятно.
19: „... и да познаете Христовата любов, която никое знание не може да обгърне,
за да се изпълните в цялата Божия пълнота.
Трябва да се случи нещо отвътре, за да отразявате правилно навън.
20, 21: „А на Този, Който, според действащата в нас сила, може да направи несравнимо повече,
отколкото искаме или мислим, на Него да бъде слава в църквата
и в Христос Исус във всички родове отвека довека. Амин.”
Четем тези стихове и ги знаем наизуст, но дали ги възприемаме,
знаем ли какво всъщност се казва в тях?
Има един велик Бог, Който казва: „Искам да те променя отвътре, за да ме представяш външно.
Ако си мислиш, че можеш да го направиш със собствени усилия, помисли пак.”
Всичко идва от Източника,
нищо не идва от самия мене.
Това казва и Павел: „Вижте ме, аз съм най-окаян от всички.”
1Тим. 3:16: „И без противоречие - велика е тайната на благочестието...”
Какво се казва там?
„Бог се яви в плът” (Царигр. превод).
Освен, ако нямате нов превод. Там е записано „той”,
което е безсмислено, тъй като ние всички сме се явили в плът.
„... потвърден чрез Духа, видян от ангели, проповядван между народите, повярван в света, възнесен в слава.”
Бог! Представете си само!
Това е нещо, за което можем да тръбим.
„Днес говорих на Бог в плът” - това са казвали апостолите.
Просто невероятно.
Между другото, няма да се оправдавам в тази поредица.
Ще цитирам от Духа на пророчеството.
Ако вярваме, че е боговдъхновен източник, би трябвало да го използваме.
Ще го цитирам.
Ако хората не го харесват, просто минавайте на следващата страница...
Макар че и там ще го намерите!
„Никой не е идвал на този свят с такава мисия на благодат, безкрайно състрадание
и неизговорима любов, като нашия Спасител;
Никой не е получавал такива страдания от ръцете на падналия човек.”
Трябва ли да очакваме нещо по-добро за нас?
„И вие не сте свои си, защото сте били купени с цена” (1Кор. 6:19, 20).
Ние сме Христови по сътворение и по изкупление.
Той е единственото безгрешно Същество, което е преживяло страдания,
срамно унижение и отхвърляне заради нас.”
Харесва ми как всичко това е обобщено.
„Тогава как трябва да се държат пред вселената тези, които стават нови създания
в Христос Исус, спасени чрез Неговите заслуги?
Това е ключовият въпрос.
Ако знам всичко това, какво става в мене?
Дали променям познанието в ума си и изстъргвам старото познание?
Или наистина се променям?
„Трябва ли да се оплакват? Или да се обвиняват взаимно?
Духът на смирение и покорство няма ли да е по-уместен?
„Вземете Моето иго върху себе си и научете се от Мен; защото съм кротък
и смирен по сърце; и ще намерите покой на душите си.
Защото Моето иго е благо и Моето бреме е леко.”
Ще разкрием ли този дух в характерите си?
Ще приемем ли Неговото иго и ще носим ли Неговото бреме?”
Нещо трябва да се промени.
Не мога да продължа да върша обичайните си дела.
„Всеки, който е минал от смърт в живот, може да потвърди с печата си, че Бог е истинен.”
Ако имате опитност с Бога и живеете с Него, и виждате чудесата...
Съпругата ми пише книга.
Това е история без край, не мисля, че някога ще я завърши.
Може би ще я прочетем на небето.
„Нуждаех се от помощ и я намерих в Исус.
Всяка нужда бе удовлетворена, гладът на душата бе задоволен.
За мене сега Библията е откровение на Исус Христос.
Питате ли защо вярвам в Исус?”
Разбирате защо правя тази поредица? Задавам някои сериозни въпроси.
„Защото за мене Той е Божествен Спасител.”
Не просто някой си.
„Защо вярвам в Библията?
Защото открих, че е Божият глас за душата ми.
Можем да имаме свидетелството в себе си, че Библията е истинна,
че Христос е Божият Син.
Знаем, че не следваме хитро измислени басни.”
Това е за всеки сериозен християнин. За всеки.
Но все още не отговаря на деликатния въпрос.
Гал. 4:4-7: „А когато се изпълни времето...”
Само една малка част от стих,
а всички пророчески сценарии от Библията стигат до кулминация в този текст.
„... Бог изпрати Сина Си, Който се роди от жена, роди се и под закона.”
Деветдесет процента от нехристиянския свят го отхвърля.
„... за да изкупи онези, които бяха под закона, за да получим осиновението.
И понеже сте синове, Бог изпрати в сърцата ни Духа на Сина Си, Който вика: Авва, Отче!
Затова не си вече роб, а син; и ако си син, то си Божий наследник чрез Христос.”
Това е огромна привилегия.
„Христос бе основа на цялата система на еврейското поклонение,
което сочеше към една жива реалност - изявата на Бог в Христос.
Днес има толкова много хора, които заявяват, че искат само една личност в Божеството.
Дори и в адвентизма - създават си малки групи и не искат да използват името на Сина,
говорят директно на Отец.
Не казва ли Библията, че „никой не идва при Отец освен чрез Мене”?
„Чрез жертвената система хората можеха да видят личността на Христос
и да очакват своя божествен Спасител.”
Затова учениците искат: „Покажи ни Отец...”
„Ако сте видели Мене, видели сте Отец.”
„От толкова време съм с вас и все още не го разбирате.”
„Но когато Той застана пред тях, представяйки невидимия Бог -
защото в Него обитава телесно всичката пълнота на Божеството, -
те не можаха да разпознаят божествения Му характер поради липсата си на духовност.”
Не бихме имали всички тези проблеми и учения,
ако хората вярваха в простичките неща от Библията.
Кой е Бог Отец
Той живее в непристъпна светлина и никой не може да отиде при Него, нали така?
Как Този могъщ Бог, поддържащ вселената в ръцете Си, може да стане достъпен за Своето творение?
Чрез Сина.
Как го прави?
Създава ги колкото се може по-близо до Себе Си?
Каква по-близка връзка би могло да има?
Това е просто зашеметяващо.
Ако аз бях бог, щях да създам насекоми и да им кажа:
„Ехо, гледайте към мене! Можете ли да ме видите?”
При Бог не е така.
Когато създава насекоми, Той става насекомо.
Това е нещо велико, нали?
Наистина велико!
Какъв е характер на този Бог? Напълно несебелюбив.
Той не идва с цел надмощие.
Като атеист се питах как тези, които се покланят на Бога, трябва да паднат и да Му се поклонят.
Та какъв е този бог, който иска всички да пълзят пред него?
Това е нелепо, аз няма да го направя.
Прекалено съм горд.
Той обаче не иска да пълзя пред Него.
Аз коленича не защото Той го изисква, а защото Неговият характер ме убеждава и аз искам да го направя.
Постъпвам така въпреки всичко, което Той поддържа.
Наистина невероятно!
Защо се покланям на Бога?
Не защото Той го изисква или налага, а защото аз искам.
„Собствените им пророци Го бяха предсказали като Избавител.
Исая заявява: „Защото ни се роди Дете, Син ни се даде;
и управлението ще бъде на рамото Му; и името Му ще бъде:
Чудесен, Съветник, Бог могъщ, ОТЕЦ НА ВЕЧНОСТТА...”
Значи, ако видите Него, виждате Отец.
„... Княз на мира. Управлението Му и мирът непрестанно ще се увеличават
на Давидовия престол и на неговото царство,
за да го утвърди и поддържа чрез правосъдие и правда, отсега и до века.”
Това е християнството, това е основата.
Евр. 1:1: „Бог, Който много пъти и по много начини е говорил в миналото на бащите ни чрез пророците...„
Но сега ни говори директно чрез Сина,
Когото постави наследник на всичко.
После ни казва малко повече кой е Той.
„... сияние на Неговата слава и отпечатък на Неговото лице...”
Можем ли стигнем по-близо от това?
Величествено!
„... и като държеше всичко чрез Своето могъщо слово, след като извърши [чрез Себе Си]
очистване на греховете, седна отдясно на Величието във висините...
„А за Сина казва: "Твоят престол, О, БОЖЕ...”
Нека поставим Исус в правилната перспектива.
Творец, Изкупител, преобразяващ, Цар... всички титли.
„Макар че Неговият характер и мисия са ясно очертани и Той дойде сред Своите Си, те не го приеха.
Понякога божественото проблясваше през човешкото, славата се излъчваше
през човешкия образ и предизвикваше страхопочитание у учениците.
Но едва когато Христос се възнесе при Своя Отец и Св. Дух се изля,
учениците изцяло оцениха характера и мисията на Христос.”
Не работи ли същият този Исус в църквата и днес?
Защо не разбираме Неговия характер?
Защото нямаме Неговия Дух.
А защо нямаме Неговия Дух?
Ще отговорим на този въпрос в цяла лекция.
„След кръщението на Св. Дух те започнаха да разбират,
че са били в присъствието на Господа на живота и славата.”
Можем да кажем същото.
Имали сме всички възможности - нима Бог не е дал на тази църква всички възможности?
Какво правим с тях?
Какво правим?
„Когато Св. Дух им припомни Христовите слова, разумът им се отвори,
за да разберат пророчествата и мощните Му чудеса.
Чудесата в живота Му в цялата си святост, величие и слава минаха пред очите им
и те бяха като хора, събудили се от сън.”
Лаодикия спи и също трябва да се събуди от съня си.
„Те осъзнаха, че Словото стана плът и пребиваваше между нас;
и видяхме славата Му, слава като на Единородния от Отца, пълно с благодат и истина.”
„След като се събудиха за факта, че Христос е бил сред тях станаха
по-незначителни в собствените си очи, отколкото преди да го осъзнаят.”
Ние сме в същия етап от историята и ще трябва да се събудим за дадените ни привилегии.
„Те не се умориха да повтарят всеки детайл, който бяха забелязали във връзка с Неговите думи и дела.
Често се изпълваха със съжаление заради своята глупост, неверие и неразбиране,
когато си спомняха уроците Му, които бяха разбрали съвсем смътно
при изговарянето им в тяхно присъствие и които сега отново оживяваха като ново откровение.
Писанието се превърна в нова книга за тях.”
Нуждаем се от същото.
Писанието трябва да стане нова книга за нас.
Връзката ни с Христос трябва да стане нова.
Трябва да осъзнаем, че всички онези дребни неща, които пренебрегваме като шанс или случайност,
са божествени срещи, но ние сме пропуснали възможностите.
Ще разгледам този изкупителен план на Христос в светлината на живота на Авраам.
Символизъм.
Спомняте си, че изкупителният план се вижда в живота на различни хора.
Удивително. Оставам поразен, когато го разглеждам.
Искам Библията отново да стане жива за Божия народ,
а не да четат така:
Символите и сенките свидетелстват за изкупителния план.
Те са представени в живота на патриарсите, жертвената система и отношенията на Бога с древния Израел.
Не са разбирали символите и сенките.
Представете си онзи първосвещеник с агнето, което избягва от ръцете му.
Какво ли си е казал? Това глупаво агне избяга, донесете ми друго.
Има земетресение, гръмотевици, тъмнина.
Никодим заявява: Това беше Божият Син!
Всички останали продължават с обичайната си работа.
Авраам: Изкупителният план е показан нагледно чрез жертвата на Исак в Битие 22.
Знаете историята, тя е стара и всички са я чували.
Трябва обаче да й придадем нов живот.
Битие 22 гл.: „Тогава Исаак проговори на баща си Авраам: Татко! А той отвърна: Ето ме, синко.”
Бих искал и ние да сме такива.
Бог говори и ние откликваме: Ето ме, какво искаш да направя?
Човече, искам да убия сина ти.
Ето ме, Господи, тръгвам.
Можете ли да си го представите?
Удивително!
„И Исаак каза: Ето огъня и дървата, а къде е агнето за всеизгарянето?”
„Авраам отговори: Синко, Бог ще промисли агнето за всеизгаряне. И двамата вървяха заедно.”
Та тук е целият спасителен план.
Бъдете много внимателни как четете библиите си.
Това е според превода Нов Кинг Джеймс.
Кое не е наред?
Това също е приетият текст. Трябва да сме внимателни в този свят.
„Авраам отговори: Синко, Бог ще промисли ЗА СЕБЕ СИ агнето за всеизгаряне. И двамата вървяха заедно.”
Кое не е наред?
Всичко! Спасителният план го няма.
Бог ще промисли агнето, но то за кого е – за Него или за мене?
Агнето е за мене.
Прави го за мене.
Бог не се нуждае от изкупление.
Той не се е провалил и е същият вчера, днес и завинаги.
Да, трябва да бъдем внимателни, не можем да приемаме всичко на доверие.
Бог ще промисли агнето.
Самият Той ще го направи и ще даде агнето.
„Подир тия събития Бог, изкушавайки Авраама, му рече...” (Правосл. превод).
Библията казва, че Бог не изкушава никого.
Значи трябва да го разбираме в светлината на спасителния план.
„... като му каза: Аврааме. А той отговори: Ето ме.”
„Вземи сега ЕДИНСТВЕНИЯ СИ СИН, когото обичаш, сина си Исаак...”
Дали Исаак е единственият му син?
Не!
Как да го разбирам?
ЕДИНСТВЕНИЯ СИ СИН. Той е обещаният син.
Той е този, който идва чрез точните родители.
Той е единственият.
Но нима Бог не благослови и другия потомък на Авраам?
Да, наистина го благослови.
Но ако вникнем в личния елемент...
Той е този, чрез когото се изпълнява обещанието.
По този начин Бог гледа и на всеки от нас.
Сякаш аз съм единственият.
„...когото обичаш, сина си Исаак, и иди в местността Мория...”
Удивително!
Води го до същото място, където изпълняващият символа Божи Агнец ще бъде пожертван.
На същия хълм. Това е потресаващо.
Ще стане още по-интересно.
„... и го принеси там във всеизгаряне НА ЕДИН ОТ ХЪЛМОВЕТЕ, ЗА КОЙТО ЩЕ ТИ КАЖА.”
Не кой да е хълм, а точно този.
Точно този, където след време Исус ще бъде принесен.
Днес отивате там и си казвате - хълмът Мория, тук е бил храмът,
тук е куполът върху скалата, Исус не е бил принесен там.
Напротив!
Когато бях там, отидох на Голгота.
Докато бях долу и разговарях с някои от хората край „гроба” на Исус,
те ми обясниха: Виж тук.
Голгота е била част от хълма Мория.
Всичко е било един голям хълм.
Храмът трябвало да бъде построен там и Соломон издълбал част от хълма,
за да извади камъни за строежа на храма.
Храмът, който е символ на какво...?
На вас и на мене.
„Вие сте храм на живия Бог”, така твърди Павел.
Ние сме отсечени от същата канара, където е била принесена жертвата.
Така е бил построен храмът. Удивително!
Точно там искам да пожертваш сина си.
Какво се прави в символичен план?
Авраам приема ролята на Бог Отец,
А Исаак приема ролята на Бог Син.
Предстои жертвата.
22:3, 4: „И така, на сутринта Авраам подрани и оседла осела си,
и взе със себе си и двама от слугите си и сина си Исаак; и като нацепи дърва
за всеизгарянето, стана и отиде на мястото, за което Бог му беше казал.
На третия ден Авраам видя мястото отдалеч.”
Авраам върви към мястото.
Умът му работи на бързи обороти.
5: „Тогава Авраам каза на слугите си: Вие останете тук с осела;
а аз и момчето ще отидем дотам и като се поклоним, ще се върнем при вас.”
Той е разбирал, че след като Бог му заповядва да пожертва сина си,
а в миналото му е обещал, че чрез Исаак ще потомството му ще е като морския пясък...
Ако го пожертвам, сигурно ще има специално възкресение.
6: „И Авраам взе дървата за всеизгарянето и ги натовари на сина си Исаак.”
Това напомня ли ви нещо?
Някой друг носил ли и дърво вместо нас?
Кръстът?
Наистина е така!
„... а той взе със себе си огън и нож; и двамата отидоха заедно.”
7: „Тогава Исаак проговори на баща си Авраам: Татко! А той отвърна: Ето ме, синко.”
Става въпрос за връзка.
Това личи от това единствено кратко изречение.
„И Исаак каза: Ето огъня и дървата, а къде е агнето за всеизгарянето?”
8: „Авраам отговори: Синко, Бог ще си промисли агнето за всеизгаряне.”
Символизъм за бъдещето, спасителният план представен в живота на една личност,
до най-малката подробност - носенето на дърва на раменете.
Всеки детайл присъства.
„И двамата вървяха заедно.”
Те са единни.
9: „А като стигнаха на мястото, за което Бог му беше казал, Авраам издигна там жертвеник...”
Сигурно е взел 12-те камъка, символизиращи 12-те израелеви племена.
Неиздялани камъни, тъй като камъкът представлява безупречният характер на Христос, който не бива да се дяла.
11: “И Авраам простря ръката си и взе ножа да заколи сина си.
Тогава ангел Господен му викна от небето и каза: Аврааме, Аврааме! И той отговори: Ето ме.”
Виждате ли колко често се повтаря, пак виждаме връзка.
Ние също се нуждаем от такава връзка.
Ще ни е нужда в бедствия. Много скоро.
Каквато и да е ситуацията, ще ни трябва такава връзка.
12: „Да не вдигнеш ръката си върху момчето, нито да му направиш нещо;
защото сега зная, че ти се боиш от Бога, понеже не пожали за Мен и сина си, ЕДИНСТВЕНИЯ СИ СИН.”
13: „Тогава Авраам повдигна очи и видя, че зад него има овен,
вплетен с рогата си в един храст; и Авраам отиде, взе овена и го принесе всеизгаряне...”
Символизмът е завършен.
Ето я цената, смутът... но има и нещо много по-дълбоко.
14: „И Авраам нарече това място Йехова-ире; и така се казва и до днес: На хълма Господ ще промисли.”
Какво е значението?
Хълмът Мория.
Господ ще промисли, Той ще го извърши. Не аз.
Той ще го извърши.
Представяте ли си онази нощ, когато пристигат в подножието на хълма?
На сутринта Авраам трябва да принесе сина си в жертва.
Според вас какви мисли са минавали през ума му?
Онази нощ стои там в смут.
Учените са съгласни, че мястото, където Авраам принесъл Исаак,
е мястото на храма, където днес се издига Куполът на скалата.
Някога всичко това е било съединено.
Въпросът ми е: Не мислите ли, че Авраам е агонизирал на същото място,
където Исус агонизирал за вас и за мене?
Дали не е лежал в Гетсимания и не е стигнал до там, че от него да пада кървава пот,
като е молел: Ако е възможно, нека ме отмине тази чаша!
Не мога да го направя, това е моят син.
Исус е агонизирал предишната вечер и после като символизираният Агнец се изкачва по хълма.
Целият изкупителен план е записан в живота на един човек! Как е постигнато?
Може да го направи единствено Бог.
Изумително!
Ето и този текст на същото място: „И като отиде малко напред, падна на лицето Си
и се молеше, казвайки: Отче Мой, ако е възможно, нека Ме отмине тази чаша;
не обаче както Аз искам, а както Ти искаш.”
Това е същността.
Чия сянка е Авраам?
Четем в „Животът на Исус”, с. 578, 579.
Адам ще ви каже, че това е семето на жената, което ще нарани главата на змията.
Авраам ще ви каже: Това е Мелхиседек, царят на Салим, царят на мира.
Яков ще ви каже: Той е Сило от Юдовото племе.
Исая ще ви каже: Чуден съветник, Емануил, Бог с нас.
Йеремия ще ви каже: Отрасъл Давидов, Господ наша правда.
Даниил ще ви каже: Нарича Го Месия.
Осия ще ви каже: Нарича Господ на Силите.
Йоан Кръстител Го нарича Агнец Божи.
Великият Йехова го провъзгласява за „възлюбеният Ми Син, в Когото е Моето благоволение”.
А ние?
Ние, учениците, заявяваме: Това е Исус, Месия, Князът на живота, Изкупителят на света.
Това е връзката, която имаме с Него: „Ето ме, Господи!”
Къде ще ме изпратиш?
Князът и силите на тъмнината Го признават с думите: „Познавам Те Кой си - Святият Божий.”
Дори демоните го признават.
Малко преди разпятието Исус е в храма - мястото, където Авраам принесе сина си Исаак.
Тогава заявява: „Баща ви Авраам ликуваше, че ще види Моя ден; и го видя и се възрадва.”
Тогава те направо обезумяват.
Всичко това се случва на едно и също място.
Там, където е била онази велика драма.
Тя е записана в живота на една личност.
Да видим и друг аспект.
Ще има ли велико избавление на Божия народ в края на времето?
Ако Бог е извършил изкуплението чрез Христос в живота на Авраам и Исаак,
не мислите ли, че би могъл да го е записал в живота на Авраам?
Отговорът е: Да!
Това прави Библията вдъхновена от Бога книга.
Четем в Битие 14 гл.
Наистина е поразително.
Битие 14:1-3: В дните на Сенаарския цар Амарфал, Еласарския цар Ариох,
Еламския цар Ходологомор и Гоимския цар Тидал
тези царе обявиха война против Содомския цар Вера, Гоморския цар Верса...”
Всички те се събраха в Сидимската долина (където е сега Соленото море).”
Събират се за война. Отново една символична история.
7, 8: „А като се върнаха, дойдоха в Ен-мишнат (който е Кадис) и поразиха
цялата страна на амаликитяните, както и аморейците, които живееха в Асасон-тамар.
Тогава Содомският цар, Гоморският цар, Адманският цар...
излязоха и се опълчиха против тях на бой в Сидимската долина.”
Тук е думата кадеш (Кадис), посочено е мястото, нека го разгледаме.
Кадеш (Кадис): Място в пустинята.
Намираме го по-късно в историята на Израел.
Производно на същата дума - „свята личност”, мъж посветен чрез проституция.
Това е мястото, там има религиозна проституция, идолопоклонство.
Содомит - нечист човек.
Има и трета производна дума със значение на „беглец”, пустиня на скитане,
Кадис-варни, място в пустинята.
Удивително.
Води се война.
Но тази война засяга и нашите умове.
Ще видим, че израелтяните при Кадис-варни можеха да влязат в Обещаната земя,
но не влязоха поради неверието си.
Изключителен символизъм.
14:10: „А Сидимската долина беше пълна със смолни кладенци; и Содомският цар и Гоморският цар,
като бягаха, паднаха в тях, а останалите избягаха на бърдото.”
Днес не са там. Има сол, тъй като са изгорели и от тях е останало само сол.
11, 12: „И победителите задигнаха цялото имущество на Содом и Гомор
и цялата им храна и си отидоха. Взеха и Аврамовия племенник Лот,
който живееше в Содом, заедно с имуществото му и си отидоха.”
Един от тези царе е всъщност царят на Вавилон.
Не е ли удивително?
Още в онази дълбока древност идва царят на Вавилон и ги взема в плен.
Сега идва втората изкупителна част.
Ние всички сме пленници на този цар.
Накрая единственият, който ще може да ни спаси, е Христос при Своето завръщане.
Тук разглеждаме ролята и символизма на Христос.
Битие 14:14: „А като чу Аврам, че брат му бил пленен, изведе своите
триста и осемнадесет обучени мъже, РОДЕНИ В НЕГОВИЯ ДОМ...”
Очарователен символизъм.
„... и гони неприятелите до Дан.”
15: „И ПРЕЗ НОЩТА той и слугите му...”
Било е среднощ, когато Господ избавя тези хора.
„... поразиха ги и ги гониха до Хова, която е отляво на Дамаск.”
16: „И възвърна цялото имущество, върна и брат си Лот...”
Не е ли прекрасно
„... върна и брат си Лот с имуществото му, както и жените и народа.”
17: „И като се върна Аврам от поражението на Ходологомор и на царете,
които бяха с него, Содомският цар излезе да го посрещне
в САВИНСКАТА ДОЛИНА (която е Царевата долина).”
Не е ли объркващо?
Ако освободя човек, който току-що е бил отвлечен от Содом, къде ще го върна?
В Содом!
Ако дете е отвлечено от Ванкувър и го намерят на друго място,
къде ще го върнат?
Отново във Ванкувър.
Отново там, където му е мястото.
Не, той връща пленниците в Савинската долина, която е Царевата долина.
Доста интересно.
Какво правиш, Аврааме?
Царевата долина е долината Кедрон, нека проверим.
„Вера, който избягал от битката в Сидимската долина,
научил за победата на Авраам и тръгнал да го посреща.
Двамата се срещнали в долината, известна в древността като Сави а по-късно - като Царевата долина...”
Изглежда това е царската долина от 2Царе 18:18 и ако е така,
може да бъде идентифицирана като долината Кедрон” („Патриарси и пророци”)
„По-късно е наречена Йосафатовата долина. Тази долина се намира в
подножието на хълма Сион, където след време бил построен дворецът на Давид.”
При този символизъм окончателното освобождаване на пленниците се извършва в Йосафатовата долина.
А Библията я сравнява с Армагедон, защото има паралелни текстове.
Йоил 3:1, 2: „Защото, ето, в онези дни и в онова време, когато върна Юдовите и йерусалимските пленници,
ще събера всички народи и ще ги преведа в Йосафатовата долина...”
Същото място, на което Авраам ги води.
„... и там ще се съдя с тях поради народа Си и наследството Си Израел,
когото разпръснаха между народите. Те си разделиха земята Ми.”
Значи Авраам онагледява целия символизъм на избавлението?
В живота на Исаак и Яков и всички останали откриваме историята.
Удивителното е, че откриваме още подробности.
Битие 14:18: „Така и Салимският цар Мелхиседек... изнесе хляб и вино.”
Защо точно тези две неща?
Защо хляб и вино?
Според конкорданса това било храната на епохата...
Но моля ви, там има нещо много повече!
За кого ви напомнят хлябът и виното?
За Христос и жертвата Му.
„... Мелхиседек, който беше свещеник на Всевишния Бог... и го благослови, като каза:
Благословен да бъде Аврам от Всевишния Бог, Създател на небето и на земята,
благословен и Всевишният Бог, Който предаде неприятелите ти в твоята ръка.
И Аврам му даде десятък от всичко.”
Някои спекулират, че Мелхиседек дал десятък на Авраам,
но Павел го изяснява извън всяко съмнение, както ще видим.
14:21: „А Содомският цар каза на Аврам: Дай ми хората, а имота задръж за себе си.”
Идва нещо прекрасно.
22: „Но Аврам отговори на Содомския цар: Аз вдигнах ръката си пред Господа, Всевишния Бог, Създател на небето и на земята,
23: и се заклех, че няма да взема нищо от твоето,
нито конец, нито ремък за обувки, да не би да кажеш: Аз обогатих Аврам.”
Колко ни струва изкуплението?
Нито конец, нито ремък за обувки... нищо!
24: „Приемам само онова, което изядоха момците; и дела на мъжете,
които дойдоха с мен: Анер, Есхол и Мамврий - те нека вземат дела си.”
Бог ще позволи тези, които работят в евангелското дело, да се хранят от това дело.
Това е справедливо. Но за Авраам - нито ремък за обувки, нито конец.
Една от любимите ми поговорки:
Какво да ти дам в замяна? Нито ремък за обувки!
Изкуплението е безплатно.
Всевишният Бог. Евр. Ел-Елион.
Това име на Бога се среща само тук и в ст. 22.
Описва Бога като „Всевишният”, „Издигнатият”, „Върховният”.
Мнозина спекулират за личността на Мелхиседек.
Може би един от синовете на Ной, все още жив по времето на Авраам.
Възможно е.
Логично е потомството му да води до Христос.
Казва се обаче, че е без родословие.
Да прочетем: Царят-свещеник на Салим се присъединява към царя на Содом в посрещането на Авраам.
В дните на Авраам Йерусалим е познат като Салим -
още един дребен детайл в Библията.
Царят на Салим, а защо не на Йерусалим?
Защото Йерусалим не е имал това име по времето на Авраам.
Библията не е ли нещо фантастично!
Дори този малък детайл - точното име в точното време.
А някои казват, че Библията не е боговдъхновена.
Ако аз бях авторът, щях да направя тази грешка и да го нарека Йерусалим.
„За град Йерусалим се свидетелства за първи път в египетски записи от 19 в.пр.Хр.
Тогава е бил управляван от аморейски царе.
Йерусалим означава „Град на мира”, а Мелхиседек – „Моят цар е праведен”
или „Цар на правдата”, както името е преведено в Евр. 7:2.
Докато Содомският цар посреща Авраам с намерението да освободи поданиците си,
то Мелхиседек идва да благослови победоносния водач.”
Евр. 7:3 за Мелхиседек: „... без баща, без майка, без родословие, без да има или начало на дни,
или край на живот, но оприличен на Божия Син, остава завинаги свещеник.”
Някои спекулират, че е Христос.
Не! Той е символ, но не е самият Христос.
Родословието винаги се е записвало съвсем точно.
Ако човек е бил левит, това се е записвало.
За този човек няма никакво родословие.
Въпреки това е бил цар.
В Библията не е записано кога е умрял, не знаем кога е умрял.
Просто се появява и изчезва.
Затова е съвършеният символ на Христос.
Павел твърди, че „Авраам даде и десятък от най-добрата плячка” (Евр. 7:4).
Следователно, бил е негов подчинен.
„А помислете колко велик беше този човек,
на когото патриарх Авраам даде и десятък от най-добрата плячка.”
„Защото, докато онези от Левиевите потомци, които приемат свещенството,
имат заповед по закона да вземат десятък от народа ...
той обаче, който не е произлязъл от техния род, взе десятък от Авраам
и благослови този, на когото бяха дадени обещанията.
А безспорно по-долният бива благославян от по-горния (Евр. 7:5-7).
Очарователно.
Един представител на Христос носи хляб и вино - жертвената система, пренесена от Христос.
Четем в Духа на пророчеството: „Бог никога не е оставал без свидетел на земята.
Поне в един случай Мелхиседек представял лично Господ Исус Христос,
за да разкрие небесната истина и да увековечи Божия закон.”
„Христос бе Този, Който говори чрез Мелхиседек...”
Значи Мелхиседек не е Христос.
„Когато избра Авраам за представител на Своята истина,
Бог го изведе от страната му и от рода му и го отдели.
Той желаеше да го оформи по Свой модел. Искаше да го научи съобразно Своя план.”
Това е историята и това трябва да постигнем и ние.
Трябва да седим в Неговите нозе, нуждаем се от преживяването в пустинята, за да Го опознаем.
Това важи за всеки от нас.
Убеден съм, че сме на ръба на последните събития.
Не мога да отлагам.
Всички знамения са налице - ще имаме лекция и по този въпрос.
Всичко вече си е на мястото...
с изключение на нашите характери.
„Христос трябва да бъде втъкан във всичките ни мисли, чувства, емоции.”
Необходимо е да отхвърлим всички тези „ако” и „но” и различията помежду ни.
„Господи, какво да направя”, нашата вродена независимост,
нашето себеупование, големият ни инат ще бъдат заменени
с детински дух, с подчинение и желание да бъдем учени.
Това е трудната част.
И точно това трябва да научим.
Важно е да научим точно това дребно нещо, наречено „безусловно послушание”.
Не защото съм безмозъчен.
Бог не очаква безмозъчно служене.
Но поради пълното упование.
Трябва да заменим хладкостта си за нещо по-добро.
Библията заявява в Йоан 17:3: „А това е вечен живот, ДА ПОЗНАЯТ ТЕБ,
единствения истинен Бог, и Исус Христос, Когото си изпратил.”
Това е същината на въпроса.
Сега ще трябва да научим за кратко време онова, което не сме научили за дълго време.
Трябва да се научим да познаваме Бога.
Как да Го познавам? Какво означава това?
Трябва да си задаваме тези въпроси.
Използвана е думата ginouskou.
Не знам дали я произнасям правилно, взел съм я от конкорданса.
Да познавам абсолютно.
Някой тук твърди ли, че познава Бог абсолютно?
Дори Айнщайн казва, че би желал да чете Божия ум.
„... по различни начини и с много импликации.
Позволявам, осъзнавам нещо, чувствам, знам, усещам, решавам, говоря, сигурен съм, разбирам.”
Трябва да Го познаваме в Неговата цялост - това трябва да постигнем.
Питам ви днес: Как се запознаваме с някого?
Как се учим да опознаваме някого?
Какъв е вашият отговор?
Правилно! Трябва да прекарваме известно време с тази личност.
Правим ли го?
Или ставаме сутринта и се втурваме?
Прекарваме ли известно време с някого?
Ако сте влюбени, така ли правите? Здрасти, обичам те, чао.
Не, но прекарвате времето си с тази личност.
Имаме нужда от ново взаимоотношение.
Как да проявявам безусловно послушание?
Ако след венчавката съпругата му каже:
„От сега нататък очаквам безусловно послушание”, аз какво бих отговорил?
Така бих реагирал.
Но тогава и тя би реагирала по този начин.
Как да го постигна?
Трябва да съм абсолютно сигурен, че когато тази личност каже нещо, то е напълно надеждно.
Нали така?
Всъщност да е така надеждно, че животът ми да може да зависи от него.
Има много ситуации, когато трябва да разчитате на човек, например при военните,
когато просто загивате, ако не изпълните това, което ви казва.
Когато съм напълно сигурен в надеждността на тази личност, аз развивам пълно упование.
Когато Този Бог заявява: „Искам да вземеш сина си и да го пожертваш”,
ти отговаряш: „Ето ме, Господи!”
Готов си да тръгнеш.
„И от това разбираме, че Го познаваме, ако пазим заповедите Му” (1Йоаново 2:3).
Това е безусловно послушание.
Не е никак лесно.
Не сме ли Негови по сътворение и изкупление?
Не ни ли е доказал какво има в Себе Си?
Не ни ли е доказал как гледа на нас и колко ни цени?
Не го получаваме от втора ръка, а от източника.
„А сега така казва Господ, Творецът ти, Якове, и Създателят ти, Израелю:
Не бой се, защото Аз те изкупих. Призовах те по име; МОЙ СИ ТИ” (Ис. 43:1).
Това е заглавието на проповедта.
Нуждаем се от такава връзка, защото, повярвайте ми, ще стане трудно.
„Защото сте били купени с цена;
затова прославете Бога с телата си и с душите си, които са Божии” (1Кор. 6:20).
Два аспекта:
Тялото и духът.
Мнозина искат да се покланят на Бога, но не искат да правят това, което е право.
Но когато се стигне до начина на живот и поддържането на тялото...
„С цена сте били купени; не ставайте роби на човеци” (1Кор. 7:23).
Ето някои критерии, които ни помагат.
Не бива да сме недоверчиви към всички, но със сигурност трябва да внимаваме.
Не бих скочил, ако някой просто ми каже да скоча.
Трябва да съм съвсем сигурен, че ако не скоча, ще е лошо.
„Каза още на учениците Си: Затова ви казвам, не се безпокойте за живота си,
какво ще ядете, нито за тялото си, какво ще обличате” (Лука 12:22).
Имате ли вече такова упование?
„Защото животът е повече от храната и тялото - от облеклото” (12:23).
Знаете тези стихове и дори не е необходимо да ги четем.
„И кой от вас може с грижа за себе си да прибави един лакът към ръста си?
И така, ако и най-малкото нещо не можете да направите, защо се безпокоите за друго?” (12:25, 26).
Имаме ли пълно упование?
Ако нещо лошо ви се случи,
имате ли пълно упование?
Тази година със съпругата ми отидохме в Боливия.
Каква бедна страна!
Неописуема бедност.
Мислех си, че там е зле, докато не отидох в Етиопия.
Ако искате да разберете какво е истинска мизерия и бедност, отидете там.
Питах се: Какво правя тук, Господи?
Защо ме пращаш тук в гетото?
Попаднах там, защото трябваше, и ще ви разкажа за това по-късно.
В Боливия има комари. Единият причинява малария, а другият – денга.
Хапят само следобед между 12 и 15 ч.
Ако бъдеш ухапан, има доста голяма вероятност от фатален край.
Разбира се, те не биха ухапали точно нас, нали?
Случи се.
Пътуваме за дома, жена ми се разболява, лежи на летището и не може да мръдне.
Аз нямам представа как да я върна в Южна Африка.
Накрая се върнахме точно навреме, за да я вкарат в болница.
Не знаеха от какво е болна - вътрешни кръвоизливи и какво ли не!
Едва оцеля. Но, Господи, нали Ти ме изпрати там?
Защо ми се случи всичко това?
Тя излезе от болница слаба като вейка.
Изглеждаше точно така.
Дъщеря ни дойде да ни посети.
Трябваше да си тръгне в 6 сутринта.
Спука се тръба и аз отидох да я оправям.
Жена ми обаче тръгва след дъщеря ми, за да я предупреди: „Не спирай да се молиш.”
Спъва се, пада върху купчина дърва и се потрошава.
Нито едно добро дело не остава ненаказано.
Все още ли трябва да твърдя, че вярвам, че Господ е с нас?
Кое е доброто, което може да се породи от нещастието?
Имам ли пълно упование?
Тези въпроси тормозят всеки от нас.
Какво е необходимо, за да кажем, че това е истина?
„Гледайте полските лилии как растат; не се трудят, нито предат;
но ви казвам, дори Соломон в цялата си слава не се е обличал, както една от тях” (12:27).
Ако отидете в тези поразени от мизерията страни, започвате да се питате:
Господи, кой съм аз, че да притежавам всичко това?
Чувствате се толкова нищожни, но Бог дава такива преживявания.
Трябва да се научим на пълно послушание, пълно упование.
Всяка земна подкрепа за нас в скоро време ще бъде премахната.
Но все пак ще трябва да кажем: Благодарим Ти, Господи, за всички болки, беди и борби.
Често казвам: „Господи, това не е справедливо. Аз съм този с поразяващата уста,
защо трябва да биеш съпругата ми?”
Не е ли така?
Защо биеш нея?
Може би това е най-добрият начин да стигнеш до мене.
Не става въпрос само за мене или за този, или онзи?
Всеки от нас ще бъде в огъня на изпитанието.
Ние не сме на този свят за едно приятно пътуване.
Става въпрос за живот и смърт.
Човекът, който държи кормилото, е или надежден, или не.
Какво се случи на Йов?
Дали е имал приятно пътуване?
Не!
Аз по-добър ли съм от Йов?
Защо моето пътуване да е приятно?
„В последния голям конфликт на борбата със Сатана тези, които са верни на Бога,
ще видят, че всяка земна подкрепа се оттегля от тях.
Тъй като отказват да нарушат закона Му, за да се подчинят на земни сили,
на тях ще бъде забранено да купуват или продават.
Накрая ще излезе указ да бъдат умъртвени.
На послушните е дадено обещанието:
„Той ще обитава нависоко; крепостите на скалите ще бъдат място на защитата му;
хлябът му ще му бъде даден, водата му няма да липсва” (Ис. 33:16).
Аз се преместих в провинцията.
Знаете ли колко много хора ми се обаждат и ме наричат щастливец за това, че съм се преселил.
Мислят, че вече съм на сигурно място.
Но аз никога не съм там.
Не съм се преместил там, за да се крия от нещо.
Просто направих това, което е редно.
Нищо повече.
„С това обещание ще живеят Божиите деца. Когато земята бъде опустошена от глад, те ще бъдат нахранени.
„Те няма да се посрамят в лоши времена, в дни на глад ще бъдат сити” (Пс. 37:19).
Имате ли пълно упование?
Ако го нямате, кога трябва да го развиете?
Сега!
„Пророк Авакум очаква това време на бедствие и думите му изразяват вярата на църквата:
„Защото, ако и да не цъфти смокинята, нито да има плод по лозите,
трудът на маслината да се осуети и нивите да не дадат храна,
стадото да се премахне от оградата и да няма говеда в оборите,
пак аз ще се веселя в Господа, ще се радвам в Бога на спасението си” (Авакум 3:17, 18).
Насадих растения, дървета, лозе през тази година...
Ужасна година.
Поставих ограда около тях.
Направих всичко необходимо.
Но пак пакостниците идват.
Смятат, че гроздовете са някакъв източен деликатес.
Не остана нито едно листо.
Цяла една пропиляна година.
А мене ме няма. Отивам в някакво място, наречено Канада.
Казвам си: Господи, ако искаш да нахраниш животните, направи го.
„Натрупаното богатство скоро няма да има никаква стойност.
Когато излезе указът никой да не продава или купува, освен тези,
които имат белега на звяра, парите няма да ни ползват.”
Господи, как да инвестирам парите си?
Как да се подсигуря за бъдещето?
Не съм от тези, които твърдят, че трябва да захвърлим всичко.
Трябва да използвате разума си.
„Бог ни призовава сега да правим всичко по силите си, за да предупредим света.”
Ако го вярвате, сега е времето да го направите.
„Идва време, когато няма да можем да продаваме на каквато и да е цена.
Скоро ще излезе указът, забраняващ на хората да купуват или да продават
с изключение на тези, които имат белега на звяра.”
Става толкова трудно.
Дори тези, които имат белега на звяра, трудно купуват и продават.
А какво ще правят тези, които го нямат?
„Наскоро бяхме близо до изпълнението му в Калифорния,
но това бе само заплаха за отпускане на четирите ветрове.”
Предстои!
Земята ще бъде пометена.
„В последния голям конфликт в борбата със Сатана онези, които са верни на Бога,
ще видят как всяка земна подкрепа им се отнема.”
Сатана заявява: „Поради страх от липса на храна и облекло,
те ще се присъединят към света в нарушаване на Божия закон.
Земята ще бъде изцяло в моя власт.”
Имаме ли това, което ни е нужно?
Не, аз го нямам и вие го нямате.
Само един го има и това е Христос.
Можете да го получите единствено чрез вяра.
„Какво е християнският живот?” - важен въпрос.
„Това е живот, захванат за Христовия живот.”
Ето я същността.
Живея в област, където има група, наречено Израелтянско движение.
Преместили са се там, за да се предпазят от това, което предстои да се случи.
При това не са адвентисти.
Всичко обаче е напразно.
Напразно!
Защото отхвърлят Сина и отиват директно при Отец,
но никой не отива при Отец освен чрез Сина.
Тези, които искат да запазят живота си... какво ще стане според Библията?
Ще го загубят!
Ако сте готови да жертвате този живот, Бог ще ви го даде.
Имаме ли онова, което ни е необходимо?
Какъв е животът ви? Някога трябва да си отговорите на този въпрос.
„Господ Исус би желал хората, които са Негово изкупено притежание,
да се откъснат от всяко нещо, което би ги изложило на изкушение.”
От всяко нещо.
Всички ние имаме нещо, което ни връзва за тази земя.
Сатана е майстор в изобретяването на неща, които да задържат вниманието ни.
Той е изключителен.
Никой от нас не е изключен, никой на тази земя.
„Този, който няма достатъчна вяра в Христос, за да вярва,
че Той може да го предпазва от съгрешаване,
не притежава вярата, която да му даде достъп до Божието царство.”
Какво изказване!
Вярваме ли го?
Или си имаме модерна теология, според която сме толкова паднали, че трябва да извиняваме греха.
Не, нека наричаме греха с истинското му име.
Нека обаче не се превръщаме фарисеи в този процес.
Точно това обича да прави дяволът.
Харесва да му взема вярващи, които са сериозни в своята вяра, и да ги превръща във фарисеи.
Не бива да го допускаме.
„Защото дойде времето да се започне съдът от Божия дом; и ако почне първо от нас,
каква ще бъде сетнината на тези, които не се покоряват на Божието благовестие?” (1Петрово 4:17).
Не се изненадвайте, ако всичко това ни връхлети.
Често ще трябва да задавате въпроса: „Защо това се случва точно с мене, Господи?”
„Затова и тези, които страдат по Божията воля, нека предават душите си
на верния Създател като вършат добро” (ст. 19).
Това е вярата, която скоро ще трябва да имаме.
Събитията ще ни връхлетят отвътре и отвън.
Ще имате ли някаква земна подкрепа?
Мислите ли, че църквите ще ви помогнат?
Не!
Мислите ли, че братята ще могат да ви помогнат?
Не!
Трябва да помолим Бога: „Сърце чисто сътвори в мен, Боже,
и дух постоянен обновявай вътре в мен” (Пс. 51:10).
„И така, не напускайте дръзновението си, за което имате голяма награда” (Евр. 10:35).
„Защото ви е нужно търпение...” (ст. 6).
О, толкова ми е присъщо търпението!
Аз съм най-търпеливият човек, когото познавам.
"Защото още много малко време, и ще дойде Този, Който има да дойде, и няма да се забави” (ст. 37).
„А който е праведен пред Мене, ще живее чрез вяра.. ”
Това е същността.
„Ние обаче не сме от онези, които се дърпат назад...” (ст. 39).
И така, колко често ще се проваляте?
През цялото време!
И какво ще правите?
Изправяте се и продължавате.
„И така, обичай Господа, твоя Бог, и пази винаги заръките Му, наредбите Му, законите Му и заповедите Му” (Вт. 11:1).
„И признайте днес (защото не говоря на синовете ви, които не познаха
и които не видяха НАКАЗАНИЕТО, нанесено от Господа, вашия Бог,
величията Му, силната Му ръка и издигнатата Му мишца” (11:2).
Да, ние ще ги видим.
Но ако искате да ги видите, приемете и наказанието.
Нека се запитаме: Какво трябва да науча от наказанието?
Моят добър приятел Франсоа Дюплеси винаги казва:
Трябва да избираш между две състояния: Подобрение или огорчение.
Изборът е твой.
Трудностите ще го извършат.
„... и какво направи за вас в пустинята, докато дойдете на това място” (11:5).
Тази война не е никак лесна.
„... и какво направи на Датан и Авирон, синовете на Елиав, Рувимовия син...”
Проверете!
Проверете в историята, вижте какво се е случило.
„... но вашите очи видяха всичките големи дела Господни” (11:7).
В бедствия, в добри времена...
„... затова пазете всички заповеди, които днес ви заповядвам,
за да бъдете дръзновени и да влезете, за да завладеете земята,
към която преминавате, за да я притежавате” (11:8).
Това не е написано за тях.
Написано е за нас.
Става въпрос за символизъм.
Ако сте „без наказание...”, тогава какви сте вие?
„Незаконно родени, а не синове.”
Взех превода от Нов Кинг Джеймс, тъй като Кинг Джеймс е още по-рязък,
макар че казва същото.
„Освен това, имали сме бащи по плът, които са ни наказвали и сме ги почитали;
няма ли повече да се покоряваме на Отца на духовете ни и да живеем?” (Евр. 12:9).
Да, ще стане много трудно.
Но колкото по-трудно става, толкова по-здраво се държите.
Разбрахте ли вестта?
Колкото по-трудно ще става, толкова по-здраво ще се държите.
„Защото те за малко време са ни наказвали, според както им е било угодно,
а Той - за наша полза, за да бъдем участници в Неговата святост” (Евр. 12:10).
„Никое наказание не се вижда на времето да е за радост, а е тежко;
но после донася правда като мирен плод за тези, които са се обучавали чрез него” (12:11).
Братя и сестри, това е същността.
Това е последният напън.
Първата ми вест беше към света.
Втората - към църквите.
Третата - към ЦЪРКВАТА.
Не знам какво още ми остава, но мисля, че съм в беда.
Мисля, че си отиваме у дома.
Всички ние се нуждаем от пречистващата сила на Христос, за да бъдем преобразени по Негов образ.
Трябва да научим принципите на истинската любезност.
Можете ли да сте добри към тези, които проявяват злоба към вас?
Можете ли?
Можете ли да кажете: Благодаря Ти, Господи, че изпрати тази неприятна личност
в живота ми, за да бъда преобразен?
Веднъж имах такъв случай.
Имам да ви разказвам толкова много истории.
Имаше един толкова злобен човек, че просто влизаше в дома ни -
тъкмо бяхме променили начина си на живот и съпругата ми беше приготвила храна.
Той я събаряше с ръка и крещеше към нея за това, че е променила живота си и е станала фанатична.
Винаги я разплакваше.
Аз се опитвах да бъда търпелив, многотърпелив...
Бях направо жалък.
Започвах да се ядосвам, защото той беше груб към нея, а не към мене.
Веднъж просто избухнах.
Казах му съвсем ясно какво мисля за него.
Почувствах се добре.
Знаете ли какво направи?
Изтупа си ръцете, усмихна се и каза: „Сега знам, че не си християнин” и излезе.
Загубих тази битка.
Като че ли лежах на пода и реферът броеше: Едно, две, три...
Нещата се влошиха още повече.
А той беше брат.
След време той се разболя от диабет, напусна жена си, заживя с проститутка.
Напусна жена си, изостави и вярата си.
И ето го, лежи на смъртния си одър.
Диабет!
Получи гангрена, отрязаха му крака малко по-малко.
Истинската му съпруга ми каза: „Защо не го посетиш?”
Но аз презирах този човек.
Отидох да го посетя.
На смъртния му одър.
Чудех се какво да му кажа.
Той беше твърд като камък.
Какво да кажа на този човек?
Казах му нещо, което едва ли някой ще каже на умиращ.
„Ти си най-ужасният човек, когото съм срещал в живота си.
Ти превърна живота на семейството ми в ад.
Ето, това направи.
Извърши го ей така, за нищо?
Причини цялата тази болка - ей така, за нищо?
Всичко приключва и аз никога няма да те видя и ние няма да се срещнем на небето.
Поне да си струваше?
Поне страданието да си заслужаваше.
Защо не си уредиш отношенията с Бога и тогава ще погледнем назад,
ще видим колко глупави сме били и ще се прегърнем на небето. Направи го!”
Той отговори: „Вече е прекалено късно!”
„Не, не е прекалено късно.”
„Но аз имам две жени.”
„И какво от това, ти умираш, няма да ги имаш още задълго.
Извини се и на двете и кажи, че си бил глупак и че всичко е свършило.”
„Да но как да си уредя отношенията с Христос? Нямам какво да Му предложа.”
„Идеално!
Кажи на Бога: Ето го моя съвършено катастрофирал живот. Вземи го.
Дай ми в замяна Твоята съвършена правда.
Това е добра сделка.”
Той ме отпрати и каза, ще ми изпрати съобщение.
Обади ми се, обади се и на съпругата си, и на проститутката.
Извини им се, оправи отношенията си с Бога.
И умря.
Не си ли заслужаваше?
„О, какви лъчи на доброта и красота греят в ежедневния живот на нашия Спасител!
Каква сладост излизаше от Неговото присъствие!”
Излиза ли сладост от нашето присъствие?
Приятно е да си приятен към приятните хора.
Никак не е приятно да си приятен към ужасните хора.
„Ти си ми дал и щит на избавлението Си; Твоята десница ме е поддържала
и Твоята благост ме е направила велик” (Пс. 18:35).
Кое ни прави велики?
Не нашите способности и възможности, нашият интелект...
Благостта ме е направила велик.
„Ще уголемиш величието ми и отново ще ме утешиш” (Пс. 71:21).
Какво всъщност означава?
Благодаря Ти, че ме смъкна от моя пиедестал и ме направи благ,
тъй като моето величие ще се измерва според благостта.
Можем ли да го постигнем в църквата ни в сегашното й състояние?
Точно това е целта на цялата поредица
Мога ли да бъда добър и благ въпреки всичко?
Трябва да назовавам нещата с истинските им имена,
трябва да реагирам на греха и да го посочвам.
Но бъдете внимателни да не би да имаме дух на осъждане
и да прилагаме погрешно нашата вест.
„Най-ценният трактат върху любовта, който някога е бил писан,
са дадените от Спасителя неоценими наставления и произнесени от Св. Дух чрез апостол Павел -
думи, които трябва да бъдат трайно записани в паметта на всеки човек,
независимо дали е млад или стар.”
„Любовта дълго търпи и е милостива, любовта не завижда,
любовта не се превъзнася, не се гордее... не се раздразнява, не държи сметка за зло” (1Кор. 13:5).
Май се провалям.
„... не се радва на неправдата, а се радва заедно с истината, всичко премълчава,
на всичко хваща вяра, на всичко се надява, всичко търпи.
Любовта никога не отпада; другите дарби, обаче, пророчества ли са,
ще се прекратят; езици ли са, ще престанат; знание ли е, ще се прекрати” (6-8).
Христовата сила се крие в Неговата благост.
Светът може да изобразява Христос като опрощаваш греховете мекушав човек,
но Той заповяда и всичко бе създадено.”
Не си мислете, че само защото сте кротки и благи, трябва да сте мекушави.
„Той смъмри стихиите, изобличи народите и Своите люде, но никога не постъпи в разрез със Своя характер.”
„Целувайте Сина, за да не се разгневи и да погинете на пътя...”
Не забравяйте тази страна на Бога.
Има две страни.
Само защото трябва да сме добри и любезни и дълготърпеливи,
не означава, че когато става въпрос за истината, трябва да сме изтривалки.
Можем да говорим истината.
Прямото свидетелство ще извърши пресяването.
„... когато след малко пламне Неговият гняв. Блажени всички, които се уповават на Него” (Пс. 2:12, Верен).
И така, каква вяра ни е необходима?
Ето един пример, който ми харесва.
Йохаведа.
Взема бебето, слага го в насмолена кошница и казва: „Господи, той е твой, аз не мога да се грижа за него.”
Това е нещо изключително, за което се изисква вяра.
Анна.
Взема момчето си Самуил и го дава на Бога.
Ще го дам в дома на свещеника с неговите двама отвратителни сина,
които ще го покварят и ще унищожат живота му.
Така ли каза?
Не. Ето го, Господи, той е Твой.
Поставя го в онези условия - при един мекушав, дебел свещеник
и двама синове вероотстъпници.
Наистина е имала упование.
Той стана полезен човек с добре оформен характер.
Превърна се в бастиона на Израел.
„И всеки, който е оставил къщи или братя, или сестри, или баща, или майка...”
Трябва да се държим като Рут за Ноемин, която каза: „Твоят Бог ще и мой Бог”.
„Ние сме само живи човешки посредници, зависими от Бога за всеки дъх, който поемаме...”
Трябва ли да се безпокоим за всичко това?
„Не бива да се безпокоим за това, което Христос и Бог мислят за нас,
а по-скоро за онова, което Бог мисли за Христос, нашият Заместник.”
Показах ви вече 1Коринтяни 13 гл., която е съвършеният доклад за моя провал.
Точно както казах на онзи умиращ човек:
„Вземи този съвършен доклад за твоя провал и го дай на Бога. Замени го.”
Въпреки слабостите си, трябва да продължаваме напред.
„... затова съм втвърдил лицето си като кремък” (Ис. 50:7).
Имам си една житейска философия.
Ако поставям единия крак пред другия, след време ще стигна до целта.
Не е ли така?
„Голготският кръст е величествен по сила и ни дава основание да обичаме Христос сега
и да Го смятаме за първият и най-добрият, и последният във всичко.”
Гледайте към кръста.
„Вижте Този, Който можеше да повика легиони ангели... как се отнасяха с Него”
и продължете напред.
Точно от този вид издръжливост имаме нужда.
„Той се предаде на удари и бичуване, без да роптае.”
Можем ли и ние да го направим?
„Жертва, която не се оплаква, е Божият Син.”
„И въпреки това тронът Му е вечен.”
Точно това трябва да научим.
„Научете урока на кротостта в Христовото училище.”
„Ако се уповавате на Бога, изпитанието винаги ще бъде благословение.”
Така е било в живота ни.
Имахме толкова много изпитания, че можем да напишем книга.
Всяко изпитание прилича на проклетия, но всъщност е благословение.
„Пълното и цялостно упование в Исус ще придаде правилното качество
на религиозното преживяване. Вън от това преживяване няма нищо.”
„Той е единствената надежда на грешниците.”
Ето урока, който трябва да научим.
И още един въпрос.
Както казах в началото: Не е достатъчно да кажа, че вярвам,
че Исус е Творецът, че вече не вярвам в еволюцията, а в сътворението.
Вярвам в послушанието към десетте заповеди,
спазвам десетте заповеди, правя това и онова.
Изброявам всичко от списъка, но дали съм спасен?
Не!
Просто съм променил философията си.
Дали се променям чрез промяна в поведението?
Не!
Ако ми е болно, че крещя на жена ми, мога да променя поведението си
и да си кажа, че за да няма драми, вече няма да й крещя.
Хората ще кажат: Вижте как се е променил, вече е нов човек и не крещи на жена си.
Това спасява ли ме?
Не, защото не могат да четат мислите ми, където си казвам: „Ах ти...”
Не, не, промяната трябва да е отвътре.
Трябва пълна промяна, пълно преобразяване.
„Където има не само вяра в Божието слово, но подчинение на волята пред Него;
където сърцето се предава на Него и чувствата се съсредоточват в Него, там има вяра.”
„Дори и Той да ме убие, аз ще Го чакам” (Йов 13:15).
„Колкото до Бога, Неговият път е съвършен” (2Царе 12:31).
Трябва да знаем всичко това.
„И онези, които познават името Ти, ще уповават на Тебе;
защото Ти, Господи, не си оставил онези, които Те търсят” (Пс. 9:10).
„Господ изкупва душата на слугите Си; и от онези, които уповават на Него,
нито един няма да бъде осъден” (Пс. 34:22).
Какви удивителни пророчества има в Библията!
„Кой ще ни отдели?” - Знаете го много добре.
Изпитания или едно или друго ще ни отделят?
Нищо не може да ни отдели.
„А това е вечен живот, да познаят Теб...” (Йоан 17:3).
Това е нашата задача.
„Който ни избави от властта на тъмнината и ни пресели в царството на Своя възлюбен Син” (Кол. 1:13).
И така, това е първата лекция от поредицата.
Трябва да Го опознаем.
Ние сме Негови по сътворение.
Ние сме Негови по изкупление.
Ако отречем, че може да ни преобрази,
ако само променим начина си на мислене или идеологията,
или това, в което вярваме, като заменим един списък от вярвания с друг списък,
това няма да ни спаси.
Предстоят ни много трудни времена.
Нека Господ ви благослови и опази
и нека лицето Му ви озари,
защото това ще ни трябва във времето, което наближава.
Амин.
Създадено от „Удивителните открития”
Главен говорител: пастор Уолтър Файт
Благодарности, на всички, които щедро ни подкрепиха с насърчение, молитви и дарения.
Музика от iStockphoto.com
Заснето в Лангли, Британска Колумбия, Канада
За допълнителна информация за „Удивителните открития” проверете следния сайт: www.amazingdiscoveries.org.
Нищо от това не би било възможно без благодатта и благословението на нашия Господ Исус Христос, на когото да бъде чест и слава.